Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
V Steklenem atriju Mestne hiše je na ogled fotografska razstava Mnemosis Andreja Lamuta.
Nejasne, sanjske podobe zabrisanih motivov morda niso naša prva misel ob omembi fotografije, a prav taka so dela mladega fotografa Andreja Lamuta. Če je njegova prejšnja serija Nokturno z naslovom namigovala na noč, so noči oziroma stanju med spanjem in budnostjo zavezane tudi njegove fotografije na razstavi Mnemosis, ki bo od danes na ogled v Steklenem atriju Mestne hiše v Ljubljani.
Fotografije Andreja Lamuta se v likovnem smislu zdijo skorajda bližje slikarstvu kot fotografiji. Zrnati in nejasni motivi lovijo ravnotežje na meji med razpoznavnostjo in abstrakcijo. Podobe iz realnega sveta zaradi fotografovega pristopa prehajajo v fantastično. Drevesa, ljudje in drugi motivi so le še slutnja ali morda privid. Ta odločitev pa ni le estetska, temveč je zvezana z vsebino – umetnik namreč želi evocirati spremenjeno stanje zavesti, imenovano dnevna parahipnagogija – stanje med spanjem in budnostjo, ki ga pogosto spremljajo fantazme, miselni prebliski ali nenadne ideje. Ko se zavemo svoje okolice, ti prebliski izginejo. Kot je o seriji zapisala Mirjam Čančer, avtor fotografije v seriji razume kot vizualno materializacijo nedostopnih, oddaljenih misli in podob, za katere posameznik ve, da so obstajale v njegovi zavesti, vendar v spomin ne more priklicati njihove vsebine. Tudi tokrat je avtor posegel po analogni fotografiji, ki mu omogoča neposrednejši stik s fotografskim gradivom. Uporabil pa je tudi specifično tehniko razvijanja, ki traja eno uro, medtem je treba premikati banjico z razvijalcem.
Če fotografijo pogosto tesno povezujemo s spominom, pa Andrej Lamut poudarja, kako krhek in neujemljiv je spomin, čeprav se zdi ujet na fotografiji. Naslov razstave Mnemosis morda res izhaja iz imena grške boginje spomina – Menmozine, a gledalec ima ob ogledu njegovih fotografij predvsem občutek, da mu je spomin na neko podobo spolzel med živčnimi celicami možganov.
V Steklenem atriju Mestne hiše je na ogled fotografska razstava Mnemosis Andreja Lamuta.
Nejasne, sanjske podobe zabrisanih motivov morda niso naša prva misel ob omembi fotografije, a prav taka so dela mladega fotografa Andreja Lamuta. Če je njegova prejšnja serija Nokturno z naslovom namigovala na noč, so noči oziroma stanju med spanjem in budnostjo zavezane tudi njegove fotografije na razstavi Mnemosis, ki bo od danes na ogled v Steklenem atriju Mestne hiše v Ljubljani.
Fotografije Andreja Lamuta se v likovnem smislu zdijo skorajda bližje slikarstvu kot fotografiji. Zrnati in nejasni motivi lovijo ravnotežje na meji med razpoznavnostjo in abstrakcijo. Podobe iz realnega sveta zaradi fotografovega pristopa prehajajo v fantastično. Drevesa, ljudje in drugi motivi so le še slutnja ali morda privid. Ta odločitev pa ni le estetska, temveč je zvezana z vsebino – umetnik namreč želi evocirati spremenjeno stanje zavesti, imenovano dnevna parahipnagogija – stanje med spanjem in budnostjo, ki ga pogosto spremljajo fantazme, miselni prebliski ali nenadne ideje. Ko se zavemo svoje okolice, ti prebliski izginejo. Kot je o seriji zapisala Mirjam Čančer, avtor fotografije v seriji razume kot vizualno materializacijo nedostopnih, oddaljenih misli in podob, za katere posameznik ve, da so obstajale v njegovi zavesti, vendar v spomin ne more priklicati njihove vsebine. Tudi tokrat je avtor posegel po analogni fotografiji, ki mu omogoča neposrednejši stik s fotografskim gradivom. Uporabil pa je tudi specifično tehniko razvijanja, ki traja eno uro, medtem je treba premikati banjico z razvijalcem.
Če fotografijo pogosto tesno povezujemo s spominom, pa Andrej Lamut poudarja, kako krhek in neujemljiv je spomin, čeprav se zdi ujet na fotografiji. Naslov razstave Mnemosis morda res izhaja iz imena grške boginje spomina – Menmozine, a gledalec ima ob ogledu njegovih fotografij predvsem občutek, da mu je spomin na neko podobo spolzel med živčnimi celicami možganov.
Večer / Le soir (Suite No. 1, Op. 7), Ed. DSS No. 51, performed by Milanka Črešnik
Moorea (Suite No. 4, Op. 67, »Polynesia«), performed by Katja Sinkovič
Toccata (Suite No. 1), Ed. DSS No. 135, performed by Marina Horak
Janez Matičič: Gavotte (Suite No. 1), Ed. DSS No. 135, performed by Marina Horak
Odsevi na jezeru / Reflets sur le lac (Suite No. 1, Op. 7), Ed. DSS No. 51, performed by Milanka Črešnik
Janez Matičič: Canon (Suite No. 1), Ed. DSS No. 135, performed by Marina Horak
Janez Matičič: Sonata št. 1, op. 32 (Allegro energico, Lento lugubre, Allegro vivace), Ed. DSS št. 354, izvedba: Milanka Črešnik
Janez Matičič: Utripi / Palpitations, op. 44, Ed. DSS št. 538, izvedba: Janez Matičič
Janez Matičič: Groteskni plesi / Dances grotesques, izvedba: Marina Horak
Janez Matičič: Sonata št. 3, op. 55 (Ascensio, Meditativo, Ritorno), Ed. DSS št. 1661, izvedba: Janez Matičič
Janez Matičič: Nocturno Poetico, op. 23, Ed. DSS št. 678, izvedba: Milanka Črešnik
Janez Matičič: Trois Morceaux, op. 20 (Prelude, Nocturne, Toccata), Ed. DSS št. 6, izvedba: Jože Fürst
Janez Matičič: 10 etud op. 66: Etuda št. 5, Ed. DSS št. 2155, izvedba: Igor Sabljič
Janez Matičič: 10 etud op. 66: Etuda št. 10, Ed. DSS št. 2155, izvedba: Luka Borkovič
Janez Matičič: 10 etud op. 66: Etuda št. 1, Ed. DSS št. 2155, izvedba: Meta Kokošinek
Janez Matičič: 12 Etud op. 30: Etuda št. 8, Ed. DSS št. 430, izvedba: Milanka Črešnik
Janez Matičič: 12 Etud op. 30: Etuda št. 2, Ed. DSS št. 430, izvedba: Milanka Črešnik
Janez Matičič: Intermittences, op. 38, št. 2, Ed. DSS št. 471, izvedba: Janez Matičič
Janez Matičič: 12 Etud op. 30: Etuda št. 1, Ed. DSS št. 430, izvedba: Milanka Črešnik
Janez Matičič: Preludij / Prelude št. 1 (iz zbirke 9 Preludijev, op. 14), Ed. DSS št. 776, izvedba: Milanka Črešnik
Neveljaven email naslov