Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Gosta oddaje Med štirimi stenami bosta Jerneja in Klemen Renko, profesionalna mama in oče. Njuna mlajša hči Nina se je rodila gluha, z izrazito hipotonijo in hipertonijo, polimikrogirijo ter sumom na mitohondrijsko bolezen. Napovedali so, da po vsej verjetnosti ne bo nikoli hodila in govorila. Že zelo zgodaj sta spoznala, da sta onadva tista, ki ji lahko najbolj pomagata. Začela sta iskati rešitve. Izobraževala sta se na IAHP inštitutu (The institute for the Achievement of Human Potential) in pridobila certifikat "professional mother and father". Pridobila sta veliko znanja in na podlagi le-tega ter izkušenj zbrala najučinkovitejše metode za pospešitev otrokovega razvoja in jih povezala v celovit razvojni program. Danes svetujeta družinam, ki imajo otroke, ki zaostajajo v razvoju. O njihovi družinski življenjski poti in o pozitivnih vidikih izvajanja individualnega razvojnega programa se bo z njima pogovarjala Petra Medved.
Jerneja in Klemen Renko, profesionalna mama in oče
Gosta oddaje Med štirimi stenami sta Jerneja in Klemen Renko, profesionalna mama in oče. Njuna mlajša hči Nina se je rodila gluha, z izrazito hipotonijo in hipertonijo, polimikrogirijo ter sumom na mitohondrijsko bolezen. Napovedali so, da po vsej verjetnosti ne bo nikoli hodila in govorila. Že zelo zgodaj sta spoznala, da sta onadva tista, ki ji lahko najbolj pomagata. Začela sta iskati rešitve. Izobraževala sta se na IAHP inštitutu (The institute for the Achievement of Human Potential) in pridobila certifikat »professional mother and father«. Pridobila sta veliko znanja in na podlagi le-tega ter izkušenj zbrala najučinkovitejše metode za pospešitev otrokovega razvoja in jih povezala v celovit razvojni program. Danes svetujeta družinam, ki imajo otroke, ki zaostajajo v razvoju.
V oddaji sta med drugim povedala:
Klemen Renko:
»Začela sva iskati rešitve, kako bova Nini pomagala. Predvsem je bil glavni problem, ki sva ga videla, da je bila intenziteta pomoči premajhna glede na težave, ki jih je Nina imela. Kljub temu, da je veliko strokovnjakov na področju zdravstva, pa vemo, da mora en sam zdravnik oz. strokovnjak obdelati tisoč pacientov. To pa pomeni nekaj minut na mesec za vašega otroka ali pa za našega, kar pa je občutno premalo. Vedela sva, da naša Nina potrebuje visoko intenziteto prave vadbe, le tako ji bomo dali možnost, da napreduje.«
Za Nino sta pripravila sedem ur programa čez dan, ki ni vseboval prehranjevanja, oblačenja. Jerneja Renko:
»Gre za celostni pristop, imela je stimulacijo na senzornem, vizualnem, slušnem, taktilnem področju in pa tudi na fini motoriki, grobi motoriki in na intelektualnem delu. To so bile stimulacije na vseh področjih.«
In dodaja:
»Če pogledamo samo gibalni del – Nina je bila stara 3 leta in pol in še ni hodila. Takrat smo šli mi na vse štiri in je bil cilj, da Nina prekobaca na dan dva kilometra. Preprogo smo pogrnili po celotnem vrtu, imeli smo odmerjeno, koliko mora naenkrat prekobacati. In smo se menjali. Kupili smo si nakolenčnike, ker so nas bolela kolena, Nina pa je uspešno prekobacala vsak dan dva kilometra. Dokler nismo odkljukali, da je to naredila, nismo šli spat.
Nina danes hodi, teče, se vozi s kolesom brez pomožnih koleščkov, smuča in hodi v četrti razred OŠ Montessori. S polževim vsadkom odlično sliši. Klemen Renko pripoveduje:
»Nina še zelo slabo govori, zelo dobro se je razvilo razumevanje – odkar je dobila polžev vsadek pri treh letih, zdaj ga ima sedem let piše, brati zna, tako da lepo napreduje.«Jerneja Renko: »Komuniciramo večinoma prek pisanja. Nina je zelo komunikativna, čeprav ne govori. In to je zanjo včasih zelo težko, ker je njen notranji govor zelo bogat, ne zmore pa povedati.«
Na vprašanje, ali se starši otok s posebnimi potrebami preveč ozirajo na diagnoze in imajo premalo zaupanja v to, kar otrok zmore, je Jerneja Renko odgovorila:
»Mislim, da te diagnoza kot starša lahko ohromi, da te ustavi. Tako diagnozo ima – to pomeni, da otroka to in to čaka. Pa ni čisto tako. Strahovi te res ohromijo in jaz mislim, da se je treba čim prej odločiti: ne bo me strah, šel bom v akcijo, otroku bom pomagal in iskal rešitve. In tudi starši, s katerimi sva midva v stiku razmišljajo zelo podobno. To so starši, ki iščejo rešitve in jih diagnoza načeloma ne ustavi, ampak da greš prek tega, pa ni enostavno.«
Nini sta dala priložnost, da zmore. Kako pomembno je to v procesu otrokovega razvoja? Jerneja Renko:
»Zelo pomembno. V otroka moraš verjeti, moraš zaupati, da ga lahko pripelješ do maksimalnega potenciala, za katerega pa ne veš, kje je in nihče ne more povedati, kje ta potencial je. In jaz nisem nikoli razmišljala, da Nina nečesa ne bo zmogla. Razen v tistih trenutkih, ko sem izvedela za diagnozo. Ampak zelo hitro sem se pobrala, ker sem vedela, da Nina potrebuje močno mamo.«
In kaj svetujeta staršem:
Jerneja Renko:
»Kot mama lahko rečem, da naj jih ne bo strah, ampak naj razmišljajo, kako bodo ukrepali, kako bodo pomagali otroku, ker vsak otrok zmore več, kot na začetku napovedujejo. Vsak otrok ima potencial višje in dajmo jim pomagat, da dosežejo svoje potenciale, da lahko zaživijo čim bolj samostojno življenje.«
Klemen Renko:
»To energijo, ki se jim nabere, stres, da v primeru, če se jim to zgodi, ne usmerijo vase, v smislu, da jih bo ta ovirala ali paralizirala na neki način. Zavedati se morajo, da ima otrok izziv in težave in morajo to energijo usmeriti v njega, ne pa vase.«
864 epizod
Čeprav ste ob naslovu oddaje pomislili na nasilje med štirimi stenami, pa z vsebinami presegamo ta okvir. Težav in načinov njihovega reševanja je toliko kot ljudi. Svoje zgodbe in izkušnje pripovedujejo invalidi, odvisniki, starši otrok s posebnimi potrebami, in tisti, ki so se morali soočiti z boleznijo kot je na primer rak, multipla skleroza, ALS in duševna motnja. V oddaji se pogovarjamo tudi o težavah v partnerski zvezi, pri vzgoji otrok in komunikaciji med ljudmi.
Gosta oddaje Med štirimi stenami bosta Jerneja in Klemen Renko, profesionalna mama in oče. Njuna mlajša hči Nina se je rodila gluha, z izrazito hipotonijo in hipertonijo, polimikrogirijo ter sumom na mitohondrijsko bolezen. Napovedali so, da po vsej verjetnosti ne bo nikoli hodila in govorila. Že zelo zgodaj sta spoznala, da sta onadva tista, ki ji lahko najbolj pomagata. Začela sta iskati rešitve. Izobraževala sta se na IAHP inštitutu (The institute for the Achievement of Human Potential) in pridobila certifikat "professional mother and father". Pridobila sta veliko znanja in na podlagi le-tega ter izkušenj zbrala najučinkovitejše metode za pospešitev otrokovega razvoja in jih povezala v celovit razvojni program. Danes svetujeta družinam, ki imajo otroke, ki zaostajajo v razvoju. O njihovi družinski življenjski poti in o pozitivnih vidikih izvajanja individualnega razvojnega programa se bo z njima pogovarjala Petra Medved.
Jerneja in Klemen Renko, profesionalna mama in oče
Gosta oddaje Med štirimi stenami sta Jerneja in Klemen Renko, profesionalna mama in oče. Njuna mlajša hči Nina se je rodila gluha, z izrazito hipotonijo in hipertonijo, polimikrogirijo ter sumom na mitohondrijsko bolezen. Napovedali so, da po vsej verjetnosti ne bo nikoli hodila in govorila. Že zelo zgodaj sta spoznala, da sta onadva tista, ki ji lahko najbolj pomagata. Začela sta iskati rešitve. Izobraževala sta se na IAHP inštitutu (The institute for the Achievement of Human Potential) in pridobila certifikat »professional mother and father«. Pridobila sta veliko znanja in na podlagi le-tega ter izkušenj zbrala najučinkovitejše metode za pospešitev otrokovega razvoja in jih povezala v celovit razvojni program. Danes svetujeta družinam, ki imajo otroke, ki zaostajajo v razvoju.
V oddaji sta med drugim povedala:
Klemen Renko:
»Začela sva iskati rešitve, kako bova Nini pomagala. Predvsem je bil glavni problem, ki sva ga videla, da je bila intenziteta pomoči premajhna glede na težave, ki jih je Nina imela. Kljub temu, da je veliko strokovnjakov na področju zdravstva, pa vemo, da mora en sam zdravnik oz. strokovnjak obdelati tisoč pacientov. To pa pomeni nekaj minut na mesec za vašega otroka ali pa za našega, kar pa je občutno premalo. Vedela sva, da naša Nina potrebuje visoko intenziteto prave vadbe, le tako ji bomo dali možnost, da napreduje.«
Za Nino sta pripravila sedem ur programa čez dan, ki ni vseboval prehranjevanja, oblačenja. Jerneja Renko:
»Gre za celostni pristop, imela je stimulacijo na senzornem, vizualnem, slušnem, taktilnem področju in pa tudi na fini motoriki, grobi motoriki in na intelektualnem delu. To so bile stimulacije na vseh področjih.«
In dodaja:
»Če pogledamo samo gibalni del – Nina je bila stara 3 leta in pol in še ni hodila. Takrat smo šli mi na vse štiri in je bil cilj, da Nina prekobaca na dan dva kilometra. Preprogo smo pogrnili po celotnem vrtu, imeli smo odmerjeno, koliko mora naenkrat prekobacati. In smo se menjali. Kupili smo si nakolenčnike, ker so nas bolela kolena, Nina pa je uspešno prekobacala vsak dan dva kilometra. Dokler nismo odkljukali, da je to naredila, nismo šli spat.
Nina danes hodi, teče, se vozi s kolesom brez pomožnih koleščkov, smuča in hodi v četrti razred OŠ Montessori. S polževim vsadkom odlično sliši. Klemen Renko pripoveduje:
»Nina še zelo slabo govori, zelo dobro se je razvilo razumevanje – odkar je dobila polžev vsadek pri treh letih, zdaj ga ima sedem let piše, brati zna, tako da lepo napreduje.«Jerneja Renko: »Komuniciramo večinoma prek pisanja. Nina je zelo komunikativna, čeprav ne govori. In to je zanjo včasih zelo težko, ker je njen notranji govor zelo bogat, ne zmore pa povedati.«
Na vprašanje, ali se starši otok s posebnimi potrebami preveč ozirajo na diagnoze in imajo premalo zaupanja v to, kar otrok zmore, je Jerneja Renko odgovorila:
»Mislim, da te diagnoza kot starša lahko ohromi, da te ustavi. Tako diagnozo ima – to pomeni, da otroka to in to čaka. Pa ni čisto tako. Strahovi te res ohromijo in jaz mislim, da se je treba čim prej odločiti: ne bo me strah, šel bom v akcijo, otroku bom pomagal in iskal rešitve. In tudi starši, s katerimi sva midva v stiku razmišljajo zelo podobno. To so starši, ki iščejo rešitve in jih diagnoza načeloma ne ustavi, ampak da greš prek tega, pa ni enostavno.«
Nini sta dala priložnost, da zmore. Kako pomembno je to v procesu otrokovega razvoja? Jerneja Renko:
»Zelo pomembno. V otroka moraš verjeti, moraš zaupati, da ga lahko pripelješ do maksimalnega potenciala, za katerega pa ne veš, kje je in nihče ne more povedati, kje ta potencial je. In jaz nisem nikoli razmišljala, da Nina nečesa ne bo zmogla. Razen v tistih trenutkih, ko sem izvedela za diagnozo. Ampak zelo hitro sem se pobrala, ker sem vedela, da Nina potrebuje močno mamo.«
In kaj svetujeta staršem:
Jerneja Renko:
»Kot mama lahko rečem, da naj jih ne bo strah, ampak naj razmišljajo, kako bodo ukrepali, kako bodo pomagali otroku, ker vsak otrok zmore več, kot na začetku napovedujejo. Vsak otrok ima potencial višje in dajmo jim pomagat, da dosežejo svoje potenciale, da lahko zaživijo čim bolj samostojno življenje.«
Klemen Renko:
»To energijo, ki se jim nabere, stres, da v primeru, če se jim to zgodi, ne usmerijo vase, v smislu, da jih bo ta ovirala ali paralizirala na neki način. Zavedati se morajo, da ima otrok izziv in težave in morajo to energijo usmeriti v njega, ne pa vase.«
Prihodnje leto bodo pri novorojencih na pediatrični kliniki v Univerzitetnem kliničnem centru (UKC) Ljubljana odkrivali tudi bolezni, kot so spinalna mišična atrofija, težke prirojene okvare imunosti, cistično fibrozo in kongenitalno adrenalno hiperplazijo. Tako bodo skupaj presejalno odkrivali 40 prirojenih bolezni. Zakaj je pomembno zgodnje odkrivanje redkih bolezni, katere so te bolezni in kako jih zdravimo?
Od decembra leta 2016 so pri Uporniku pomagali okoli tisoč ljudem in za njihove položnice, hrano in druge potrebe od kakšnih tri tisoč donatorjev zbrali skoraj 800 tisoč evrov. Zadnje leto je bilo še zlasti hudo tudi za mnoge enostarševske družine, a so bili tudi donatorji še bolj odprtih rok. Pri uporniku so zadovoljni, da so lahko to zimo plačali položnice za ogrevanje ali električno energijo prav vsem svojim odjemalcem. V oddaji Med štirimi stenami gostimo prvo ime Upornikov, Borisa Krabonjo.
Na mednarodni dan boja proti otroškemu raku bomo v oddaji Med štirimi stenami govorili o tej redki nenalezljivi bolezni. V Sloveniji za rakom zboli od 70 do 80 otrok na leto, vsak teden pa raka na novo odkrijejo pri enem ali dveh. V razvitem svetu je otroški rak drugi najpogostejši vzrok smrti (za poškodbami) pri otrocih, starih od 5 do 14 let. Pri nas zaradi njega vsako leto umre od 10 do 15 otrok. Gostja oddaje bo Urška Kolenc, pobudnica in predsednica društva Junaki 3. nadstropja, katerega člani so otroci in njihova najožja družina. Vsi otroci in mladostniki, ne glede na vrsto raka, se pri nas zdravijo na Kliničnem oddelku za otroško hematologijo in onkologijo Pediatrične klinike UKC v Ljubljani. Petra Medved se bo z Urško Kolenc pogovarjala o malih junakih, ki se bojujejo s to boleznijo, o njeni življenjski izkušnji in stiskah staršev ob zdravljenju otrok in po njem, predstavljeni pa bodo tudi programi društva, ki so v oporo in pomoč staršem, ki se znajdejo na tej težki življenjski poti.
Ob dnevu, ko je na prvem mestu kultura, smo se na Prvem vprašali, kako kulturo »vidijo« – v navednicah seveda – slepi in slabovidni, kako dostopna jim je. Med iskanjem odgovora na to vprašanje je Andreja Čokl naletela na Gledališče slepih in slabovidnih Nasmeh in ker jo je zanimalo, kako poteka delo v takem gledališču, je v studio povabila dva člana gledališča.
Maja Buzakovič pravi, da je njena zgodba na videz povsem lahkotna, a hkrati polna izzivov in preizkušenj. V odrasli dobi uresničiti otroške sanje, je res izziv, ki zahteva predanost, pogum, čas. To slednje - čas, ki ga imamo nenehno premalo - marsikoga odvrne od tega, da bi na nek način izstopil iz vsakdanjega življenja in sledil vsaj delčku svojih sanj. Da pa je to pomembno, bomo slišali v tem pogovoru. Majo Buzakovič je v studio povabila Lucija Fatur.
Potem ko so se pred dvema tednoma v šolske klopi vrnili otroci šol za otroke s posebnimi potrebami, se po treh mesecih šolanja na daljavo v šole vendarle vračajo še učenci prve triade. Sicer pa otroci s posebnimi potrebami, ki obiskujejo drugo in tretjo triado običajnih šol, ostajajo za domačimi zasloni. Tako bodo strokovno pomoč specialnih pedagogov in učiteljev še vedno prejemali le na daljavo, kar pa je zelo težko kakovostno izvajati. S kakšnimi težavami se ob tem srečujejo specialni pedagogi, kaj zamujajo otroci in kako se vsi skupaj poskušajo znajti v teh razmerah, se je Cirila Štuber prejšnji torek pogovarjala s Katarino Kesič Dimic, magistrico antropologije in specialno pedagoginjo, ki dela v O. Š. Marije Vere v Kamniku.
V letu 2020 je umrlo 2891 ljudi, povezanih s covidom-19. 1682 oziroma 58 % je bilo stanovalk in stanovalcev domov za starejše občane. Mamo je izgubila tudi Leonida Mrgole. Njena pripoved o izkušnjah bivanja svojca v domu, izgubi, osebju Bolnišnice Jesenice in izkušnji žalovanja, soočanja s smrtjo, je ganljiva, iskrena in čustvena.
Po podatkih pediatrične klinike v Ljubljani, so v preteklem letu zaznali 30 odstotkov več hospitalizacij otrok zaradi poskusa samomora. Znaten je tudi porast motenj hranjenja pri najmlajših, veliko je čustvenih stisk, apatije in občutkov tesnobe. Naši in tuji strokovnjaki opozarjajo, da bo epidemiji covida 19 sledila epidemija duševnih bolezni.
"Še vedno je izziv sprejeti samo sebe," pravi Polona Rodič, mlado dekle, ki se je šest let spopadalo z boleznijo, ki prav mladim pogosto ne prizanaša. Zgubijo se v vrtincu težav, iz katerih ne znajo, pa tudi nočejo izstopiti. Danes o tem svobodno pripoveduje.
Brez običajnega študentskega vrveža v predavalnicah, laboratorijih, na hodnikih fakultet – tudi to je posledica covida 19, saj se je vse, kar je mogoče, preselilo na splet. Kako ta čas preživljajo študenti, o čem razmišljajo, kaj pogrešajo in kaj načrtujejo?
Prazniki so lahko umirjeni in lepi ali pa osamljeni in žalostni. Seveda jih lahko obarvajo tudi vsi drugi čustveni odtenki, tako kot prav vsak trenutek naših življenj. A prazniki so kljub vsemu kulturno zaznamovani kot nekaj lepega. Take želimo tudi tistim, ki se niso rodili v srečne okoliščine ali si jih niso mogli ustvariti. O različnih načinih preseganja materialnih omejitev pri obdarovanju v teh prazničnih dneh bo tekla beseda v današnji oddaji, ki jo je pripravila Cirila Štuber.
V Sloveniji za ploščatoceličnim karcinomom ustne votline vsako leto zboli okrog 100 bolnikov, ki pa velikokrat poiščejo zdravniško pomoč šele v napredovani fazi bolezni. V letošnjem obdobju novega koronavirusa pa tudi na Kliničnem oddelku za maksilofacialno in oralno kirurgijo UKC Ljubljana ugotavljajo za okoli 30% zmanjšano število novo odkritih rakov. Na pobudo Zdravniške zbornice Slovenije je zato december mesec, ko po nekaterih mestih poteka akcija preventivnih pregledov ustne votline. Več o tem pa asist. dr. Tadej Dovšak, dr. med., in dr. dent. med., specialist maksilofacialne in oralne kirurgije, s Kliničnega oddelka za maksilofacialno in oralno kirurgijo, UKC Ljubljana.
Kljub temu, da smo vstopili v zadnji mesec leta, ki ga je usodno zaznamovala pandemija, nič ne kaže, da bomo kmalu izstopili iz okov preventivnih ukrepov, izza zidov naših prebivališč, domov. Ob besedah »ostani doma«, ki so postale slogan korona krize, pa smo kot družba v veliki meri pozabili, da dom ni za vse varno zavetje. V mesecu, ko potekajo mednarodni dnevi akcij proti nasilju nad ženskami in deklicami, smo v oddajo Med štirimi stenami povabili tri gostje, žrtve nasilja v družini, ki so pogumno spregovorile o svoji trnovi poti iz začaranega kroga nasilja in z jasnim sporočilom, da je sprememba možna in da rešitev obstaja. Pred mikrofon jih je povabila Martina Černe.
Za uspešno usklajevanje delovnega in prostega časa je potrebna ozaveščenost zaposlenih in vodstev
Epidemija je razgalila zanemarjanje vprašanja oskrbe starejših v domovih za starejše. Kadrovsko in prostorsko pomanjkanje je že veliko let znano, a vendar se tema glavnima problemoma ne posveča potrebne pozornosti. Domovi za starejše so zdaj postali žarišča okužb, oskrbovanci so najbolj ogroženi, največ je okuženih in hospitaliziranih prav v njihovih vrstah, žal je med njimi tudi največ umrlih zaradi bolezni covid-19. Ob tem so domovi postali novodobni zapori: stikov starejših s svojci skorajda ni ali so močno oteženi, obiskov ni, marsikje je omejeno celo gibanje znotraj doma – po hodnikih. Vse to vpliva na zdravje oskrbovancev – telesno in duševno. Po drugi strani pa razmere njihove svojce potiskajo v dodatne stiske, bremenijo jih strah, občutki krivde in nemoči.
Velika vecina že nestrpno pričakuje konec pandemije in sprostitev ukrepov, najdemo pa tudi take, ki jim karantena, čas zase in samota zelo ustrezajo. Gre za visoko občutljive ljudi. Imajo nadpovprečno občutljiv zivčni sistem, ki zaznava veliko večˇ dražljajev iz okolja in posameznikove notranjosti na veliko bolj intenziven način. Visoka občutljivost je osebnostna lastnost, ni bolezen ali kakšna motnja. Je človeška značilnost, ki je prirojena, in se pojavlja pri 15 do 20 odstotkih ljudi. V enakem deležu jo najdemo pri ženskah in moških, prav tako med različnimi rasami. Kakšni so poglavitni znaki, da je nekdo visoko občutljiv in kako živeti z osebo, ki se hitro vznemiri, razjezi ali burno čustveno reagira? Več o tem v oddaji Med štirimi stenami, v kateri bomo gostili svetovalko za visoko občutljive odrasle in otroke Eriko Plevel in življenjskega trenerja Primoža Škoberneta. Z vami bo Marko Rozman.
Fibromialgija je sicer že stara bolezen, gre za sindrom, ki združuje veliko simptomov, vendar jo kot bolezen priznavajo šele zadnjih 30 let. Pot do diagnoze je dolga, fibromialgija pa zelo poseže v življenje bolnikov, saj ima veliko obrazov. V tokratni oddaji bomo sindrom fibromialgije spoznali z medicinskega vidika in slišali lastno izkušnjo. Gostje je v studio povabila Lucija Fatur.
Da dajejo predvsem življenje dnevom in ne nasprotno, vedno poudarijo v nevladnem, neprofitnem Slovenskem društvu hospic, kjer že 25 let skrbijo za fizične, psihosocialne in duhovne potrebe umirajočih bolnikov, hkrati pa, tudi zaradi številnih prostovoljcev, dajejo oporo svojcem. Predsednica društva Renata Jakob Roban govori o žalovanju kot individualnem procesu ter o odnosu, ki ga imamo do umiranja in smrti. Prostovoljka Monika Glavonjić dodaja izkušnjo, ki jo je pred tremi leti pripeljala do dela z mladimi, pogosto "prezrtimi" žalovalci.
Rak na dojki je najpogostejša oblika raka pri ženskah, za njo pa lahko zbolijo tudi moški. Vedno več raziskav kaže, da so med najpogostejšimi simptomi, s katerimi se soočajo ženske po zdravljenju raka na dojki, težave v spolnosti. Ne le, da jih pretrese že sama diagnoza, dojke imajo za ženske močan simbolni pomen. Na spolnost vpliva tudi izbira zdravljenja. O spolni rehabilitaciji po zdravljenju raka na dojki bo tekla beseda v oddaji Med štirimi stenami. Vabljeni v našo družbo v ponedeljek ob 10.10.
Avtizem je razvojna nevrološka motnja, ki še ni docela raziskana, je pa o tej motnji znanega mnogo več kot nekaj desetletij nazaj. Pojavlja se v obliki različnih simptomov in težav, ti so lahko komaj opazne, ali pa gre za težje motnje, pri katerih na primer umanjka celo govor in druge običajne življenjske funkcije. Govorimo o motnjah avtističnega spektra. Nekateri ljudje z avtizmom živijo dokaj običajno življenje, spet drugi potrebujejo vse življenje strokovno pomoč. Predstavljamo nov koncept tako imenovanih razvojnih oddelkov, kjer v Ljubljani v treh vrtčevskih skupinah delajo na prilagojen način in se pri tem poslužujejo sodobnih pedagoških pristopov.
Neveljaven email naslov