Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Delo reševalcev je lovljenje sekund, ki jih pogosto ukradejo času tudi na račun lastne varnosti. Vožnja na intervencijo je nevarna in le malo kdo je sposoben obvladovati stres zaradi dogodkov v povezavi s samo vožnjo in z zelo zahtevnim delom na terenu. Še posebej, ko gre za reševalce na motorju, ki so najbolj izpostavljeni napakam drugih udeležencev v prometu. Kakšne so njihove zgodbe, kaj doživljajo med vožnjo, kakšne motorje vozijo in koliko časa jim uspe pridobiti s tveganjem lastne varnosti? Med angele na jeklenih konjih se je v Nedeljski reportaži pomešal Jure K. Čokl.
Že ob prihodu na reševalno postajo v Ljubljani sem dobil občutek, da tukaj čas teče drugače. Hitreje. Še preden sem uspel pozdraviti motorista, ki me je čakal, se je oglasil zvonec in iz centrale se je zaslišal poziv. V manj kot minuti je bil reševalec na motorju, oblečen in pripravljen na odhod. Zapornica se je dvignila in izginil je med kolono vozil. ‘Pridem kmalu, kar počakaj,‘ je bilo vse, kar mi je v naglici uspel povedati. Vodja izmene Danijel Andolšek, nekdanji reševalec motorist Peter Napotnik in direktor reševalne postaje Ljubljana Andrej Fink so se nagajivo nasmehnili, ko sem jim povedal, kaj se je zgodilo. Potem mi je Andrej pojasnil, kako je v Ljubljano pripeljal prvi reševalni motor. Prvi rezultati so bili spodbudni, vendar so kaj kmalu prišli do spoznanja, da morajo poiskati še nekaj odgovorov na vprašanja, ki so se zdaj zastavila. Nekaj časa se potem ni zgodilo nič. Vendarle se je leta 2003 premaknilo. Kljub vsemu, pove direktor Andrej Fink, je bilo ves čas prisotno vprašanje varnosti motorista na eni strani in dobrobit bolnikov na drugi. Ali torej hitrejša pomoč odtehta tveganje reševalcev motoristov? Tudi on prihaja iz vrst reševalcev, ki so delovali na terenu. Tam je tudi sam doživel hudo prometno nesrečo, zato ga še zdaj, ko vidi svoje motoriste, spreletijo neprijetni občutki.
Nikakor ni vseeno, kdo postane reševalec motorist, pove Andrej Fink. Tisti, ki opravljajo to delo, morajo biti tako izkušeni motoristi kot tudi izvrstni reševalci. Ko nekdo pokaže vse našteto in ga prepoznajo kot potencialnega kandidata, sledi celo leto usposabljanj pod nadzorom mentorja, treningi varne vožnje in spoznavanje tega dela. Ko je poizkusno obdobje končano, začne reševalec motorist opravljati svoje delo.
Med tem se je vrnil tudi Denis Osenjak, motorist reševalec, ki sem ga ob prihodu videl odpeljati na intervencijo. Hitro pove predvsem zbranim kolegom, kaj se je dogajalo. Izkaže se, da je za deset minut dolgo pot potreboval polovico manj časa kot reševalno vozilo, ki je vozilo za njim. Videlo se je, da je bila intervencija uspešna. Kakršne koli utrujenosti sploh ni bilo zaznati, čeprav ni dvoma, da sta vsaka tovrstna vožnja in nato intervencija izjemno zahtevni in naporni.
Na vprašanje, kako hitre je bil, odgovori nekoliko zadržano. A odločno in brez premišljevanja. Hitrosti so visoke, vendar je njihova vožnja varna in v mejah njihove lastne varnosti. ‘Zvečer se moram vsak dan vrniti k družini,‘ pove Danijel Andolšek. Direktor Andrej Fink takoj postreže s statistiko, ki je zgovorna. Delo reševalcev na motorju možnost preživetja bolnikov močno poveča.
Kaj pomeni vožnja na intervencijo, reševalci občutijo vsak dan. Kaj vse srečajo na cesti in kolikokrat tvegajo lastna življenja, ne štejejo. Denis se strinja – ni lahko. In vendar ga ni strah. Premišljuje o tem, kar mora storiti, in pazi, da ne tvega preveč. Čeprav se tveganja zaveda, o strahu ne premišljuje. Pride pa včasih za njim. Kljub vsemu znanju, izkušnjam, treningom in previdnosti je nesreča vedno blizu. Temu se žal ubežati ne da. Reševalec motorist Peter Napotnik je ob opravljanju svojega dela doživel strahovito nesrečo. Za kako hudo nesrečo je šlo, povedo poškodbe, ki jih je utrpel. Potreboval je pet let, da je lahko normalno zaživel. A motorist ne bo mogel biti nikoli več, poškodbe so bile prehude.
Ob pripovedovanju o njihovih nesrečah so mi povedali, da je pred nekaj dnevi hudo nesrečo doživel tudi vodja motoristov Domen Vodopivec, ki se je poškodoval na intervenciji pri zdrsu motorja. Prosili so, naj mu v oddaji sporočimo, da mu cel kolektiv želi čimprejšnje okrevanje in vrnitev na delovno mesto. Srečno torej, Domen, čim prej se vrni nazaj. Tesna povezanost reševalcev je torej očitna. Kar ne preseneča. Tudi Peter zaradi svoje nesreče ni izgubil volje do pomoči drugim. Prej obratno. In takrat je spoznal, kako veliko srečo ima, da ima okoli sebe ljudi, ki so se v nesreči izkazali kot pravi prijatelji. Izkazali pa so se tudi njegovi nadrejeni, za kar jim je zelo hvaležen.
Takšno je življenje motoristov reševalcev. Na eni strani pomagajo drugim in pri tem tvegajo življenja, na drugi pa spodbujajo drug drugega in si pomagajo, ko pride do težkih življenjskih situacij. Za skromno plačilo in občasen ‘hvala’ dajejo vse, kar imajo. In pri tem niti ne pomislijo, da bi kdaj počeli kaj drugega. Še dobro, saj smo zaradi njihovega poguma in predanosti veliko bolj varni, kot bi bili sicer.
885 epizod
Reportaža, pravijo, je kraljica novinarskega dela. Nedeljska reportaža na lahkoten način govori o zaokroženi temi, o zanimivih krajih in ljudeh, tudi o stvareh, ki delajo naše življenje zanimivejše; je razmišljanje o vsakdanjiku, je včasih tudi potopis ali celo malce ironičen novinarjev pogled na dogajanja okoli nas. Predvsem pa je Nedeljska reportaža oddaja z močnim osebnim avtorjevim pečatom.
Delo reševalcev je lovljenje sekund, ki jih pogosto ukradejo času tudi na račun lastne varnosti. Vožnja na intervencijo je nevarna in le malo kdo je sposoben obvladovati stres zaradi dogodkov v povezavi s samo vožnjo in z zelo zahtevnim delom na terenu. Še posebej, ko gre za reševalce na motorju, ki so najbolj izpostavljeni napakam drugih udeležencev v prometu. Kakšne so njihove zgodbe, kaj doživljajo med vožnjo, kakšne motorje vozijo in koliko časa jim uspe pridobiti s tveganjem lastne varnosti? Med angele na jeklenih konjih se je v Nedeljski reportaži pomešal Jure K. Čokl.
Že ob prihodu na reševalno postajo v Ljubljani sem dobil občutek, da tukaj čas teče drugače. Hitreje. Še preden sem uspel pozdraviti motorista, ki me je čakal, se je oglasil zvonec in iz centrale se je zaslišal poziv. V manj kot minuti je bil reševalec na motorju, oblečen in pripravljen na odhod. Zapornica se je dvignila in izginil je med kolono vozil. ‘Pridem kmalu, kar počakaj,‘ je bilo vse, kar mi je v naglici uspel povedati. Vodja izmene Danijel Andolšek, nekdanji reševalec motorist Peter Napotnik in direktor reševalne postaje Ljubljana Andrej Fink so se nagajivo nasmehnili, ko sem jim povedal, kaj se je zgodilo. Potem mi je Andrej pojasnil, kako je v Ljubljano pripeljal prvi reševalni motor. Prvi rezultati so bili spodbudni, vendar so kaj kmalu prišli do spoznanja, da morajo poiskati še nekaj odgovorov na vprašanja, ki so se zdaj zastavila. Nekaj časa se potem ni zgodilo nič. Vendarle se je leta 2003 premaknilo. Kljub vsemu, pove direktor Andrej Fink, je bilo ves čas prisotno vprašanje varnosti motorista na eni strani in dobrobit bolnikov na drugi. Ali torej hitrejša pomoč odtehta tveganje reševalcev motoristov? Tudi on prihaja iz vrst reševalcev, ki so delovali na terenu. Tam je tudi sam doživel hudo prometno nesrečo, zato ga še zdaj, ko vidi svoje motoriste, spreletijo neprijetni občutki.
Nikakor ni vseeno, kdo postane reševalec motorist, pove Andrej Fink. Tisti, ki opravljajo to delo, morajo biti tako izkušeni motoristi kot tudi izvrstni reševalci. Ko nekdo pokaže vse našteto in ga prepoznajo kot potencialnega kandidata, sledi celo leto usposabljanj pod nadzorom mentorja, treningi varne vožnje in spoznavanje tega dela. Ko je poizkusno obdobje končano, začne reševalec motorist opravljati svoje delo.
Med tem se je vrnil tudi Denis Osenjak, motorist reševalec, ki sem ga ob prihodu videl odpeljati na intervencijo. Hitro pove predvsem zbranim kolegom, kaj se je dogajalo. Izkaže se, da je za deset minut dolgo pot potreboval polovico manj časa kot reševalno vozilo, ki je vozilo za njim. Videlo se je, da je bila intervencija uspešna. Kakršne koli utrujenosti sploh ni bilo zaznati, čeprav ni dvoma, da sta vsaka tovrstna vožnja in nato intervencija izjemno zahtevni in naporni.
Na vprašanje, kako hitre je bil, odgovori nekoliko zadržano. A odločno in brez premišljevanja. Hitrosti so visoke, vendar je njihova vožnja varna in v mejah njihove lastne varnosti. ‘Zvečer se moram vsak dan vrniti k družini,‘ pove Danijel Andolšek. Direktor Andrej Fink takoj postreže s statistiko, ki je zgovorna. Delo reševalcev na motorju možnost preživetja bolnikov močno poveča.
Kaj pomeni vožnja na intervencijo, reševalci občutijo vsak dan. Kaj vse srečajo na cesti in kolikokrat tvegajo lastna življenja, ne štejejo. Denis se strinja – ni lahko. In vendar ga ni strah. Premišljuje o tem, kar mora storiti, in pazi, da ne tvega preveč. Čeprav se tveganja zaveda, o strahu ne premišljuje. Pride pa včasih za njim. Kljub vsemu znanju, izkušnjam, treningom in previdnosti je nesreča vedno blizu. Temu se žal ubežati ne da. Reševalec motorist Peter Napotnik je ob opravljanju svojega dela doživel strahovito nesrečo. Za kako hudo nesrečo je šlo, povedo poškodbe, ki jih je utrpel. Potreboval je pet let, da je lahko normalno zaživel. A motorist ne bo mogel biti nikoli več, poškodbe so bile prehude.
Ob pripovedovanju o njihovih nesrečah so mi povedali, da je pred nekaj dnevi hudo nesrečo doživel tudi vodja motoristov Domen Vodopivec, ki se je poškodoval na intervenciji pri zdrsu motorja. Prosili so, naj mu v oddaji sporočimo, da mu cel kolektiv želi čimprejšnje okrevanje in vrnitev na delovno mesto. Srečno torej, Domen, čim prej se vrni nazaj. Tesna povezanost reševalcev je torej očitna. Kar ne preseneča. Tudi Peter zaradi svoje nesreče ni izgubil volje do pomoči drugim. Prej obratno. In takrat je spoznal, kako veliko srečo ima, da ima okoli sebe ljudi, ki so se v nesreči izkazali kot pravi prijatelji. Izkazali pa so se tudi njegovi nadrejeni, za kar jim je zelo hvaležen.
Takšno je življenje motoristov reševalcev. Na eni strani pomagajo drugim in pri tem tvegajo življenja, na drugi pa spodbujajo drug drugega in si pomagajo, ko pride do težkih življenjskih situacij. Za skromno plačilo in občasen ‘hvala’ dajejo vse, kar imajo. In pri tem niti ne pomislijo, da bi kdaj počeli kaj drugega. Še dobro, saj smo zaradi njihovega poguma in predanosti veliko bolj varni, kot bi bili sicer.
Oblačila slavnih so od nekdaj pravi magnet za vse, ki se hočejo poistovetiti z občudovanja vrednimi vzorniki, pa naj bo iz sveta zabavne industrije, politike, umetnosti in še česa. Zanimiva je zgodba o usodi uniforme, ki naj bi pripadala nekdanjemu avstro-ogrskemu cesarju Francu Jožefu Prvemu in jo hranijo v Narodnem muzeju Slovenije. Nanjo so naleteli po naključju. Ob pripravah na odprtje velike razstave Znameniti Slovenci in njihova odlikovanja sta dr. Pavel Car, nekdanji direktor Narodnega muzeja Slovenije, in Marko Ličina iz Muzeja novejše zgodovine odšla v Pokrajinski muzej v Maribor. Tam sta v depoju opazila uniformo, ki je bila del razstave v Mariboru in so jo mariborski muzealci hoteli vrniti v Narodni muzej Slovenije. In tu se začne zgodba razpletati, prisluhnite ji v oddaji Nedeljska reportaža, njen avtor je Milan Trobič.
Tokratna Nedeljska reportaža sestavlja čudovite podobe iz živopisanih kamenčkov in keramike. V svojo delavnico v Mozirju jo je povabila mojstrica mozaika, Mojca Černivšek. Oddajo je pripravil Ambrož Kvartič.
Slovenija ima kar nekaj zelo znameniti termalnih vrelcev, ki slovijo širom sveta. Polege teh pa je tudi kar nekaj malo manj znanih izvirov, ki jih ljudje imenujejo toplice zaradi tople vode in zdravilnosti, kot sami radi rečejo. Ene takih so Klunove toplice v Bušeči vasi. Tu je izvir, ki ima celo leto stalno temperaturo 27 stopinj Celzija. Nastanek toplic je povezan z grofom Aleksandrom Auerspergom, lastnikom gradu Šrajbarski turn v Leskovcu pri Krškem. Jamo z vrelcem je kupil leta 1811, pet let po rojstvu prvorojenca, Antona Aleksandra – Anastasiusa Grüna/Anastazija Zelenca, nemškega pesnika in politika. Nad toplim vrelcem je dal leta 1816 zgraditi kopališče, ki deluje še danes. Zemljišče s toplicami je od Auerspergov kupil Matija Kodrič in ga nato leta 1923 prepisal za doto hčeri Tereziji, poročeni z Ivanom Klunom iz Ribnice. Tako so toplice, ki so še vedno v lasti omenjene družine, dobile današnje ime. Več o Klunovih toplicah pa v nedeljski reportaži, njen avtor je Milan Trobič.
Vikinška vas je najmanj, kar človek pričakuje na pragu vročega poletja. A vendar se jih da ugledati tukaj in zdaj. Pa ne samo vikinških vasi. Mogoče je videti srednjeveške tržnice, turnirske dvoboje, grajske spletične, fevdalca in fevdalko, lokostrelce in viteze. Srednji vek postaja velika turistična atrakcija in k pisanemu karnevalu prikazovanja skoraj tisočletja človeške zgodovine so se zdaj pridružili še Vikingi. V vikinškem taboru je popoldne za oddajo Nedeljska repotaža preživel Marko Radmilovič.
Knjižnice so vir znanja, nove izzive pa jim ponujajo kar razmere, v katerih želimo ohraniti kar največ starih sort rastlin, ki jih številni še pridelujejo in ohranjajo. Zato je knjižnica semen, ki so si jo zamislili v Goriški knjižnici Franceta Bevka v Novi Gorici, vznemirila tudi slovenski severovzhod. V Ormožu so se pod knjižnično streho zlahka našli tisti, ki doma pridelujejo vrtnine in se zavedajo, da je ob pridelku treba vzgojiti tudi semena – ta pa deliti z drugimi. Ormoška Knjižnica Franca Ksavra Meška je glede tega posebnost. Oddajo Nedeljska reportaža je pripravil Stane Kocutar.
Sprehod po obrežjih reke Ljubljanice nam odstre zanimivo povezanost mesta in vode. Ta povezanost se kaže na različne načine. Po reki plujejo turistične ladjice, čeznjo se pnejo številni mostovi. Z reko so povezani legende in mitološko izročilo. Zato ne preseneča, da so na Gallusovem nabrežju ob Akademiji za glasbo v Ljubljani leta 2019 odkrili kip Ekvorne, starodavne koliščarske boginje Ljubljane in Barja. Njen kult je bil tako močan, da ga niso mogli pregnati niti poznejši osvajalci Rimljani, ki so tu postavili rimsko mesto Emono, predhodnico današnje Ljubljane. Prebivalci Emone so omenjeno boginjo poznali pod imenom Ekvorna, to naj bi pomenilo vodno ali rečno gladino, pa tudi ravno površino oziroma nižino. Mi pa bomo odkrivali še eno povezanost mesta in reke oziroma mesta in vode, in to so vodnjaki. Več o ljubljanskih vodnjakih v oddaji Nedeljska reportaža, njen avtor je Milan Trobič.
Lažnih čarovnikov se je v zadnjem času namnožilo prek razumnih meja, zato se zdi modro obiskati pravega. Stanko Navalinski sicer ni pravi čarovnik; je radiestezist in bioenergetik, ki živi samotno življenje pod Gajem na Kozjaku in kljub svojim osmim križem rad pomaga vsakemu, ki pride mimo. V Nedeljski reportaži ga je obiskal Marko Radmilovič.
Pankrti, Berlinski zid, Buldogi, Grupa 92, Lublanski psi, Otroci socializma, Via ofenziva. To je le nekaj ljubljanskih punkvskih skupin, ki so konec sedemdesetih in v začetku osemdesetih pretresle slovensko in takratno jugoslovansko glasbeno sceno. In čeprav je o punku napisanih kar nekaj knjig in posnetega veliko dokumentarnega gradiva, o njegovi bolj človeški podobi ne vemo prav veliko. Zato je še kako dobrodošlo organizirano vodenje ali bolje rečeno punk tura, ki jo vodi Esad Babačič, pesnik, igralec in nekdanji pevec skupine Via Ofenziva. Triurno kolesarjenje po manj znanih kotičkih Ljubljane nam razkrije pogled v zakulisje punkovskega gibanja ter nam postreže z anekdotami in prigodami uporniške generacije. .
Simon Rutar je bil zanimiv in izjemen mož, ki se je rodil pred 170 leti v vasi Krn pod Krnom. Tu se je prvič srečal z imenom Gradec, to je hrib, le streljaj od njegove rojstne hiše, za katerega se je izkazalo, da je zelo pomembno arheološko najdišče. Drugo srečanje z Gradcem je bil avstrijski Gradec, kjer je Simon Rutar končal študij zgodovine in geografije. Kljub temu, da ni bil arheolog, pa je skozi svoje delo tako v muzejih, delal je v muzeju v Splitu, kot tudi drugje obravnaval arheološke teme. Predvsem se je posvečal arheološki topografiji in zato ga imajo arheologi za začetnika slovenske arheološke terminologije. Ob obletnici rojstva Simona Rutarja so zato v Tolminskem muzeju pripravili arheološko razstavo, kjer so bile prikazane najdbe iz deželice Simona Rutarja, to pa je svet pod Krnom. Te najdbe pa so dodobra spremenile doslej znane podatke o življenju v zgornjem Posočju. Več o tem v oddaji Nedeljska reportaža, njen avtor je Milan Trobič.
Ob začetku velikonočnega obredja že stoletja stoji svetilnik, ki se imenuje cvetna nedelja. Ta praznik, zunaj verujočih že skoraj pozabljen, spet dobiva veljavo: predvsem pa ga zadnja desetletja zaznamujejo posamezniki in skupine, ki kar tekmujejo, komu bo uspela bolj imenitna butara. K samemu izvoru te šege se je v Voličino odpeljal Marko Radmilovič.
Reportaža, pravijo, je kraljica novinarskega dela. Pripoved o zaokroženi temi, zanimivih krajih in ljudeh, pa tudi o stvareh, ki delajo naše življenje zanimivejše. Razmišljanje o vsakdanjiku, včasih tudi potopis ali celo malce ironičen pogled novinarja na dogajanje okoli nas. Predvsem pa je Nedeljska reportaža oddaja z močnim osebnim avtorjevim pečatom. Ob 14.30 na Prvem.
Reportaža, pravijo, je kraljica novinarskega dela. Pripoved o zaokroženi temi, zanimivih krajih in ljudeh, pa tudi o stvareh, ki delajo naše življenje zanimivejše. Razmišljanje o vsakdanjiku, včasih tudi potopis ali celo malce ironičen pogled novinarja na dogajanje okoli nas. Predvsem pa je Nedeljska reportaža oddaja z močnim osebnim avtorjevim pečatom. Ob 14.30 na Prvem.
Reportaža, pravijo, je kraljica novinarskega dela. Pripoved o zaokroženi temi, zanimivih krajih in ljudeh, pa tudi o stvareh, ki delajo naše življenje zanimivejše. Razmišljanje o vsakdanjiku, včasih tudi potopis ali celo malce ironičen pogled novinarja na dogajanje okoli nas. Predvsem pa je Nedeljska reportaža oddaja z močnim osebnim avtorjevim pečatom. Ob 14.30 na Prvem.
Ob obilici mednarodnih dni 'tega in tega' pa tudi celoletnih praznovanj letos praznujemo tudi »mednarodno leto stekla«! Na prvi pogled le še eno praznovanje, ki pa so jo svetovni steklarji spremenili v urejen, organiziran in predvsem globalen dogodek. Kako smo se nanj odzvali v Sloveniji, pa več v Nedeljski reportaži, ki jo je pripravil Marko Radmilovič.
Zagotovo ste slišali za flosarje iz Ljubnega ob Savinji in iz drugih krajev Savinjske doline, za splavarje na reki Dravi, najbrž pa je malo manj znano, da ohranjajo spomin na to tradicijo tudi v Radečah ob reki Savi. Preden so tam zgradili prvi turistični splav, za katerega so dali les domačini, Radeče niso bile na turističnem zemljevidu Slovenije. Ko iščemo podatke o radeškem splavu, nas nagovori vabilo na spletni strani posavje.com: »Ozka soteska reke Save se prav pri Radečah široko razpre. Mogočna in razigrana mati vseh slovenskih rek umiri svoj tok v akumulacijskem jezeru bližnje hidroelektrarne Vrhovo. V pristanu TRC Savus ima svoj dom turistični splav, na katerem vas bodo sprejeli radeški splavarji ter vam po stari slovanski tradiciji v znak dobrodošlice ponudili sol in kruh, pa tudi kakšen frakelj domačega borovničevca. Med prijetno rajžo bo slišati marsikaj zanimivega: o Savi, o trdem, a pogumnem življenju flosarjev, ki so nekoč gospodovali tem vodam. Splavarji vedno poskrbijo, da s splava nihče ne odide lačen ali žejen.« Táko je spletno vabilo. Mi pa vas vabimo, da radeški splav spoznate v oddaji Nedeljska reportaža, njen avtor je Milan Trobič.
Sodobna muzejska postavitev 'Nadvojvoda Janez, oče Meranovega' na omenjenem posestvu pod Pohorjem nas popelje 200 let v preteklost, ko je leta 1822 vnuk cesarice Marije Terezije tukaj kupil vinogradniško posest, na kateri danes gospodari Fakulteta za kmetijstvo in biosistemske vede Univerze v Mariboru. Prihod Habsburžana je sprožil dogajanje, ki v prvotnem sporočilu tukaj traja do današnjih dni. Gre za del večjega pilotnega projekta Mreže RUK z naslovom Nevidni Maribor v izvedbi raziskovalnega laboratorija KIBLA2LAB, ki predstavlja stičišče raziskovalne, produkcijske, oblikovalske in umetniške dejavnosti. Nove tehnologije na atraktiven način nagovarjajo vse generacije, ko v izrazni govorici sedanjosti pripovedujejo oddaljeno zgodbo z zajetno patino časa. Oddajo Nedeljska reportaža je pripravil Stane Kocutar.
Ob omembi Gorjancev se marsikdo najbrž spomni na znamenite Bajke in povesti o Gorjancih izpod peresa Janeza Trdine. In prav te pomenijo pomemben del zgodbe z naslovom Gorjanci – med Rimom in Bizancem. Gre za pregledno arheološko razstavo v galeriji Dolenjskega muzeja v Novem mestu, kjer je predstavljenih več kot 1400 arheoloških predmetov s petih gorjanskih utrjenih višinskih poznoantičnih in zgodnjesrednjeveških naselij. To so bila zatočišča ali refugiji, ki so jih naseljevali prebivalci iz nižinskih predelov dolenjske strani Gorjancev, v nemirnem obdobju tako imenovanega preseljevanja ljudstev. Gre za čas med 3. in 6. stoletjem našega štetja med zatonom antike in prihodom Slovanov ter za pretežno naselbinske najdbe pozneje v zgodovini izginulih in drugih ljudstev, kot so bili romanizirani staroselci, Goti, Langobardi, Gepidi, Avari in druga ljudstva. Več o tem pa v oddaji Nedeljska reportaža, njen avtor je Milan Trobič.
V času, ko se vedno več planincev, turnih smučarjev in alpinistov odpravlja v zasnežene gore, je še posebno pomembno omeniti znanja, ki jih je treba imeti za tovrstne podvige. Poleg zdrsa je ena največjih nevarnosti, ki grozijo v gorah, snežni plaz. Ta se sproži brez opozorila in je lahko za tistega, ki ga zajame, usoden. V Nedeljski reportaži, ki jo je pripravil Aleš Ogrin, bomo zato pozornost namenili osnovam varnosti pred snežnimi plazovi in tehnikam določanja stopnje plazovne nevarnosti.
Reportaža, pravijo, je kraljica novinarskega dela. Pripoved o zaokroženi temi, zanimivih krajih in ljudeh, pa tudi o stvareh, ki delajo naše življenje zanimivejše. Razmišljanje o vsakdanjiku, včasih tudi potopis ali celo malce ironičen pogled novinarja na dogajanje okoli nas. Predvsem pa je Nedeljska reportaža oddaja z močnim osebnim avtorjevim pečatom. Ob 14.30 na Prvem.
Nekaterih stvari se januarja ne počne; ne sanja se o toplih mesecih, poletju in brezskrbnosti, ne nosi se lahke obutve in ne filozofira se o zelenjavi. A storimo prav to … Posvetimo se zelenjavi. Ne le zato, ker lahko, temveč predvsem zato, ker je zelenjava zdrava – to pa je blagor v teh bolnih časih. Marko Radmilovič na tržnici Nedeljske reportaže ponuja »Košarice, polne zelenjave!«.
Neveljaven email naslov