Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Andrej Štremfelj je bil tisti, ki je leta 1979 naredil slovito fotografijo, na kateri Nejc Zaplotnik sedi ob Kitajski piramidi na vrhu Mount Everesta. Fotografija danes pomeni simbol slovenskega himalaizma, Andrej Štremfelj in Nejc Zaplotnik pa imeni, ki sta poleg nekaterih drugih Slovenijo za zmeraj zapisali na alpinistični zemljevid sveta. Minilo je 35 let od takrat in Andrej Štremfelj je svojo vrhunsko kariero alpinista oplemenitil s še sedmimi vzponi na osemtisočake, priznanjem Zlati cepin za največji alpinistični dosežek leta in celo vrsto preplezanih smeri, ki ga postavljajo med največja imena slovenskega in svetovnega alpinizma. Zdaj predvsem gorski vodnik in inštruktor mlajšim generacijam je bil nočni gost nacionalnega radia. Tokrat je v radijski namesto alpinistični navezi z Juretom Čoklom spregovoril o svojem najbrž najbolj znanem vzponu, čeprav je bil tisti, za katerega je bil nagrajen z zlatim cepinom, neprimerno bolj zahteven. Na Kanchenzengo se je skupaj z Markom Prezljem povzpel v Alpskem slogu, kar do tedaj ni uspelo nikomur. Kljub veličastnim vzponom in izkušnjam, ki jih zdaj deli mlajšim rodovom, je povedal, da je malo strahu kljub vsemu vedno dobro imeti. A le do trenutka, ko se začne plezanje.
Andrej Štremfelj sam rad pove, kako zelo pomembno vlogo ima v njegovem življenju družina in kako zelo veliko srečo je imel, da je spoznal svojo ženo Marijo, ki je prav tako vrhunska alpinistka in ga tako povsem razume in seveda podpira.
Posebno mesto v karieri slehernega alpinista imajo soplezalci. Brez njih si vzpona ni mogoče zamisliti. Andrej Štremfelj je povedal, da je imel za soplezalce vedno dober nos ali pa morda tudi veliko sreče. Seveda se je spomnil tudi Nejca Zaplotnika, s katerim je Slovenijo zapisal na zemljevid alpinističnega sveta.
Veliko težavo alpinistom med vzponi v Himalaji predstavlja samota. To je preizkus trdnosti volje in duha za še tako izkušene plezalce. Nekateri se z njo spopadajo lažje, drugi težje, enostavna pa ni nikomur.
Andrej Štremfelj je dokaz, da je v življenju možno početi vse tisto, kar si človek želi in ga definira. Kljub izjemni karieri si je z ženo Marijo uspel ustvariti družino, ki ga je vedno podpirala in mu nudila vse tisto, kar je na odpravah kasneje občutil kot notranjo moč in veselje, ki je z vsako vrnitvijo domov postajalo vedno večje. Človek, kakršen je bil naš nočni gost, ponazarja tisto najboljše, na kar bi naš narod moral biti ponosen – skromnost, poštenje, predanost svojemu poslanstvu in pripravljenost slediti svojim sanjam. Bo že držalo, da je zlata generacija slovenskih alpinstov prav zaradi tega dosegala rezultate, ki jih bo v kontekstu časa, v katerem so bili doseženi, zelo težko preseči. Morda bi se morali tega bolj zavedati vsi in iz dediščine naših največjih plezalcev izluščiti sporočilo rodovom, ki prihajajo – naj nikoli ne nehajo verjeti v svoje sposobnosti in se truditi doseči tisto, v kar verjamejo.
Res je. Prvi vzpon na najvišji vrh sveta je bil veliko več kot samo alpinizem. Hvala, Andrej in Nejc.
5420 epizod
Po napornem dnevu se ponoči prileže sproščen pogovor z enim ali več gosti, ki jih voditelj nočnega programa povabi na Nočni obisk. Tako lahko prisluhnete aktualnim pogovorom s športniki, umetniki (pisatelj, slikarji, pesniki, glasbeniki, ...), popotniki, gospodarstveniki, znanstveniki in vsemi drugimi ljudmi, ki imajo kaj povedati. Naši gostje so ljudje različnih poklicev in starosti, ki so pripravljeni svoje bogate izkušnje in zanimive ideje deliti s poslušalci Prvega programa. Osebni in aktualni intervjuji, sproščeni pogovori, ki nas odpeljejo stran od dnevnih tegob in težav, nas zabavajo in nasmejijo ali pa nas spodbudijo k premišljevanju in pogledu vase. Vse to lahko ob začetku noči slišite v Nočnem obisku, ki ga ob četrtkih pripravljajo na Radiu Maribor, ob sobotah pa se z Radiom Koper preselimo še na Primorsko. V noči na torek pa lahko takoj po polnoči slišite ponovitev ene od izstopajočih oddaj minulega tedna, torkova noč je namreč v celoti namenjena reprizam. Elektronska pošta: Nocni.Program@rtvslo.si
Andrej Štremfelj je bil tisti, ki je leta 1979 naredil slovito fotografijo, na kateri Nejc Zaplotnik sedi ob Kitajski piramidi na vrhu Mount Everesta. Fotografija danes pomeni simbol slovenskega himalaizma, Andrej Štremfelj in Nejc Zaplotnik pa imeni, ki sta poleg nekaterih drugih Slovenijo za zmeraj zapisali na alpinistični zemljevid sveta. Minilo je 35 let od takrat in Andrej Štremfelj je svojo vrhunsko kariero alpinista oplemenitil s še sedmimi vzponi na osemtisočake, priznanjem Zlati cepin za največji alpinistični dosežek leta in celo vrsto preplezanih smeri, ki ga postavljajo med največja imena slovenskega in svetovnega alpinizma. Zdaj predvsem gorski vodnik in inštruktor mlajšim generacijam je bil nočni gost nacionalnega radia. Tokrat je v radijski namesto alpinistični navezi z Juretom Čoklom spregovoril o svojem najbrž najbolj znanem vzponu, čeprav je bil tisti, za katerega je bil nagrajen z zlatim cepinom, neprimerno bolj zahteven. Na Kanchenzengo se je skupaj z Markom Prezljem povzpel v Alpskem slogu, kar do tedaj ni uspelo nikomur. Kljub veličastnim vzponom in izkušnjam, ki jih zdaj deli mlajšim rodovom, je povedal, da je malo strahu kljub vsemu vedno dobro imeti. A le do trenutka, ko se začne plezanje.
Andrej Štremfelj sam rad pove, kako zelo pomembno vlogo ima v njegovem življenju družina in kako zelo veliko srečo je imel, da je spoznal svojo ženo Marijo, ki je prav tako vrhunska alpinistka in ga tako povsem razume in seveda podpira.
Posebno mesto v karieri slehernega alpinista imajo soplezalci. Brez njih si vzpona ni mogoče zamisliti. Andrej Štremfelj je povedal, da je imel za soplezalce vedno dober nos ali pa morda tudi veliko sreče. Seveda se je spomnil tudi Nejca Zaplotnika, s katerim je Slovenijo zapisal na zemljevid alpinističnega sveta.
Veliko težavo alpinistom med vzponi v Himalaji predstavlja samota. To je preizkus trdnosti volje in duha za še tako izkušene plezalce. Nekateri se z njo spopadajo lažje, drugi težje, enostavna pa ni nikomur.
Andrej Štremfelj je dokaz, da je v življenju možno početi vse tisto, kar si človek želi in ga definira. Kljub izjemni karieri si je z ženo Marijo uspel ustvariti družino, ki ga je vedno podpirala in mu nudila vse tisto, kar je na odpravah kasneje občutil kot notranjo moč in veselje, ki je z vsako vrnitvijo domov postajalo vedno večje. Človek, kakršen je bil naš nočni gost, ponazarja tisto najboljše, na kar bi naš narod moral biti ponosen – skromnost, poštenje, predanost svojemu poslanstvu in pripravljenost slediti svojim sanjam. Bo že držalo, da je zlata generacija slovenskih alpinstov prav zaradi tega dosegala rezultate, ki jih bo v kontekstu časa, v katerem so bili doseženi, zelo težko preseči. Morda bi se morali tega bolj zavedati vsi in iz dediščine naših največjih plezalcev izluščiti sporočilo rodovom, ki prihajajo – naj nikoli ne nehajo verjeti v svoje sposobnosti in se truditi doseči tisto, v kar verjamejo.
Res je. Prvi vzpon na najvišji vrh sveta je bil veliko več kot samo alpinizem. Hvala, Andrej in Nejc.
Na nočni klepet prihaja Gvido Polanc, podjetnik, ki že mnoga leta uspešno organizira koncerte domačin in tujih glasbenikov in je menedžer svetovno priznane skupine Perpetuum Jazzile. Kakšno je njegovo delo? Je res tako sanjsko, kot mnogi mislijo?
Po »petkovem obisku« »bara odrešitve«, ko je svet kot »ringelšpil«, se »včasih zjutraj«, »dan potem« »tista budala« obleče kot »vesoljci«, pa če ima »rojstni dan« ali ne. Si pa privošči »restan krompir« preden gre »v gore«, a »prerokba« pravi, da ga bo ujel »prepih«. Dokaj nenavaden sestavek tvorijo besede, ki so hkrati tudi naslov skladb, ki so svoj domek našle na zgoščenki Prepih skupine Grešna sapica. Član te skupine, ki pa je ne le glasbenik, temveč tudi priznan ilustrator in »stripar«, bo gost nočnega programa, v katerem bo predstavil tako glasbeno skupino Grešna sapica, nekoč znano kot Cinca Marinca, ki se poigrava z irskim melosom, kot tudi svoje drugo ustvarjalno delovanje, ki sega čez meje naše prelestne kokoške.
»Kljub vsem težavam, ki sem jih imela z mojim Dandijem, sem uspela prevoziti eno težjo kolesarsko dirko na svetu Atlas Mountain Race. Še bolj sem se spoznala, ko verjameš in zaupaš sebi! Bilo je noro, ni me ustavil ne sneg, ne pesek in ne veter!« Tako je na svojem FB profilu zapisala Bernarda Jurič, ko je uspešno končala ultramaratonsko gorsko preizkušnjo v Maroku.
Kaže, da je najhujši mraz mimo. Upajmo, da novih hladnih valov, ki bi pomorili cvetoče drevje tako kot predlani, ne bo več. Zelene poti na griče bodo, kot bi mignil, polne sprehajalcev in nas lovcev na sončne žarke. Noči pa so še vedno hladne in samotne.
Ali veste, kje je grobnica edinega kralja, ki je pokopan v Sloveniji? To je na Kostanjevici nad Novo Gorico, kjer so v grobnici pokopani zadnji člani francoske kraljeve rodbine Burbonov. A Kostanjevica skriva še številne druge zaklade: cerkev, okrašeno s štukaturami iz 17. stoletja, samostansko knjižnico s številnimi knjižnimi biseri in z več kot 30 prvotiski ter drugo največjo zbirko vrtnic burbonk v Evropi. Ob pomembnih jubilejih, ki jih letos praznujeta cerkev in frančiškanski samostan, je Karin Zorn Čebokli na nočni klepet povabila patra Nika Žvoklja in Mirjam Brecelj iz Frančiškanskega samostana Kostanjevica ter Minko Osojnik, odgovorno konservatorko za sakralno dediščino iz novogoriške enote Zavoda za varstvo kulturno dediščine.
ʺŽivali so zanesljive, mnoge med njimi polne ljubezni, pristne v svoji naklonjenosti, predvidljive v svojih dejanjih, hvaležne in zveste. Zahtevni standardi za človeka,ʺ je le ena izmed misli o živalih. Osnovno človekovo poslanstvo je tudi skrb za živali, te nam pomagajo, da odkrijemo in izrazimo tisto najboljše in najlepše v sebi. Naše ljubeče skrbi ne znajo povrniti v človeškem jeziku, a ga skozi neverjetna subtilna, vdana sporočila, v katerih ni nikakršnega pretvarjanja, nadomeščajo s presenetljivem bogastvom telesnih signalov. Živali so resnično ljubeča bitja, v trenutku popravijo naše razpoloženjem ter dobro vplivajo na naše duševno, telesno in tudi socialno zdravje. Dr. Emil Senčar iz ptujske veterinarske bolnišnice živi v tesnem sožitju z živalskim kraljestvom. Sedežna garnitura v njegovi dnevni sobi je s kosmatinci pogosto tako zasedena, da nima kam sesti, pove ljubeče. Kot da bi živali častil, se zdi, je njihov zaščitnik in dobrotnik. O njegovi nerazdružljivi povezanosti z njimi boste veliko slišali po polnoči.
Na TV Slovenija se od januarja predvaja dokumentarno-igrana serija Inhumanum – Umori na Slovenskem, ki iz različnih zornih kotov osvetljuje nekatere najodmevnejše zločine pri nas, mnenja pa deli tudi zaradi nazornih uprizoritev. Več o tem nam bosta povedala protagonista Boštjan Brezovnik, ki je napisal tudi scenarij, in novinar Janez Krušič, ki je poskrbel za dokumentarni del.
Kurt Vonnegut je ljubezenske zgodbe objavljal v tednikih Colliers, Cosmopolitan , Ladies Home Journal, Saturday Evening Post in drugih ter s honorarji vzdrževal svojo veliko družino. Skozi izbor avtorjevih zgodb se je prav na Valentinovo sprehodila voditeljica Nada Vodušek.
Na klepet je prišel prekmurski glasbenik in ambasador etno glasbe z romsko dušo, Vlado Kreslin, ki je lani zaznamoval svoje tridesetletno delovanje oziroma kot ga je sam poimenoval »Kreslinovanje«. Skozi pogovor in glasbo smo se sprehodili skozi tri desetletja dolgo glasbeno pot, številne koncerte in glasbeno udejstvovanje doma in v tujini. Premierno smo zavrteli tudi novo skladbo.
V noči s sobote na nedeljo na nočni obisk prihaja pisateljica, publicistka in scenaristka Nina Kokelj. Je večkrat nagrajena avtorica petih romanov, mladinskega romana ter številnih slikanic. Je tudi strokovna sodelavka projekta B Air, ki ga vodi Radio Slovenija, v okviru katerega nastajajo nove zvočne vsebine za najmlajše in ranljive skupine. V okviru projekta se razvija Bolnišnični radio Pediatko, za katerega nastajajo nove radijske igre tudi izpod njenega peresa. Oddaja je del mednarodnega projekta B-AIR: Zvočna umetnost za dojenčke, malčke in ranljive skupine, ki ga vodi Radio Slovenija in ga sofinancirata program Evropske unije Ustvarjalna Evropa in ministrstvo za kulturo RS. Več o projektu na spletni strani rtvslo.si/b-air in na b-air.infinity.radio.
V prvi uri nočnega programa smo k pogovoru povabili kustosa-pedagoga Davida Kožuha iz Goriškega muzeja. V tej osrednji muzejski ustanovi na širšem Goriškem so se pred leti z razstavo Igre moje mladosti prvič približali oziroma prilagodili svojo dejavnost tudi slepim in slabovidnim. Sledila je še vrsta odmevnih dogodkov – tako za širšo, splošno javnost kot tudi za ranljive skupine. Da so predvsem zadnjim muzejske zbirke dostopne in prilagojene je velika zasluga prav našega tokratnega nočnega gosta. Poleg njega vam v popotovanju skozi noč predstavimo še dve knjižni novosti – o razvoju izolske kirurgije in izvornem ozadju slovenskega besedotvorja. S pomočjo morskega biologa se podamo v globine spoznavat podvodni živelj, v slovenski Istri pa se seznanimo tudi z novostmi blagovne znamke Love Istria. V sobotnem nočnem programu, ki ga je pripravil novinar Valter Pregelj, vam postrežemo še z utrinkom iz novega dnevnega centra za starejše na Goriškem, manjkale pa ne tudi kulturno-umetniške vsebine.
Po vrnitvi s turneje po Argentini, na kateri je imel številne solistične koncerte za tam živeče Slovence, se mu je porodila ideja o samostojnem nastopu: koncertu s klavirjem. Začel je novo pot, ki pomeni odmik od njegovega dosedanjega glasbenega ustvarjanja. Glasbenik poskuša pop postaviti na tirnice klasične, simfonične glasbe. V tem glasbenem slogu nastajajo tudi njegove nove pesmi, prepojene z romantiko in čustvi. Na nočni obisk pride Primorec Gianni Rijavec.
Gostja nočnega obiska je bila Klara Širovnik. Novinarka in pred leti prejemnica debitantske nagrade za dosežke mladih novinarjev, ki je s svojimi reportažami o ljudeh z obrobja družbe prinesla svež veter v žanr reportažnega novinarstva.
Pesnik umre, poezija živi. Niti postara se ne, tudi če je njen jezik starinski, tudi če nekaterih besed ne izgovarjamo več v današnjem vsakdanu. Vse, o čemer poje poet, je skupno, zato ostaja v mislih in srcih ljudi skozi prostor in čas. Četudi je ostal en sam verz, droben okrušek, ki se je zasidral v spominu in ga brez truda lahko zmeraj znova zrecitiramo na pamet. Ali pa cela pesem, ki smo se je naučili, a ne vemo več natanko kdaj in zakaj. Poezija nam je dana, da jo živimo. Pesem na dan prežene banalnosti stran. Zato slavimo pesnike. To noč bomo slavili Prešerna. Z glasbo, besedo in z vami, dragi poslušalci in poslušalke.
Prostor ob robu gozda je košček zemlje v Pristavi pri Celju, na katerem sta nekoč stali lončarija in kmetija. V zadnjih letih se tu spet prebuja iskra življenja. Delavne ročice, strast do narave in odstiranje srčnih želja so zanetile zgodbo Sobivanja ob gozdu. Njen utrip nam bo približal Miha Belak, ki je resnični klic začutil v prenovi starega posestva ter graditvi skupnosti, ki stremi k sonaravnemu načinu življenja in življenju v harmoniji z vsemi živimi bitji.
Liana Buršič je tokrat v Nočnem obisku gostila glasbenika, ki živita z in za glasbo - pevko Moniko Avsenik, vnukinjo legendarnega Slavka Avsenika, ter basista Anžeta Langusa Petrovića - Dagija. Zaupala sta nam kar nekaj dragocenih zgodb, ki javnosti o svetovni ikoni slovenske narodnozabavne glasbe niso znane.
Tokatna Noč šansonov bo posvečena tako imenovanemu chanson grivoise, opolzkim ali žgečkljivim šansonom, ki je bil poseben žanr, priljubljen v prvih dveh desetletjih 20. stoletja. Peli nam bodo med drugim Charlus, Victor Léjal, Félix Mayol, Dranem, Dalbret, Montél, Paul Lack in Nitta-Jo.
Na nočni klepet prihaja Aleksandra Kelc, po poklicu grafična oblikovalka, sicer pa pisateljica, slikarka, fotografinja in učiteljica za osebni razvoj. Spregovorili bomo o njenem delu in samooskrbi, h kateri stremi. Z njo bo klepetal Robert Zajšek.
Kje se srečata zgodovina pomorstva in umetnostna zgodovina? Zakaj ne smemo dovoliti, da bi nam bogata zbirka umetniških del in drugih predmetov Splošne plovbe spolzela iz rok, tako kot nam je naš edini ladjar? Koliko novodobnih stavb obmorskih mest Kopra, Izole in Pirana bi lahko uvrstili med vrhunska arhitekturna dela? Zakaj so Pirančani leta 1896 vzklikali 'Tartini in piassa, ali Tartini na trgu'? O vsem tem, pa tudi o veslanju po beneško, se bomo pogovarjali z nocojšnjo gostjo Duško Žitko, umetnostno zgodovinarko, muzejsko svetnico in kustosinjo piranskega pomorskega muzeja, ki je v svoji dolgoletni poklicni poti objavila več kot sto del, povezanih z umetnostjo in našo pomorsko dediščino. Njeno zadnje delo, Iztrgano pozabi, pa je monumentalen poklon Splošni plovbi. Kot pravi, ima srečo, da lahko dela to, kar jo najbolj veseli, v morje pa je dobesedno zaljubljena. Na nočni obisk jo je povabila Lea Širok.
Njena popotovanja po poljih umetnosti in teorije so številna in raznovrstna. Kot akterka je igrala v predstavah, kot dramaturginja je delovala v več gledališčih. Kot kritičarka je pisala o scenskih umetnostih, bila je novinarka in urednica redakcije za kulturo in humanistične vede na Radiu Študent, soustanoviteljica zavoda in odgovorna urednica revije in založbe Maska, članica strokovnih žirij ter selektorica festivalov, tudi Borštnikovega srečanja. Zadnjih nekaj let je odgovorna urednica male Založbe/*cf., ki med bralce prinaša pomembne knjige. Vodi jo misel, da si bralci zaslužijo samo najboljše vsebine, vrhunske, uredniško in strokovno pregledane prevode in da je ob tem treba nenehno preverjati tudi lastno pozicijo, biti kritičen do svojega dela. Amelia Kraigher svoje poslanstvo vidi v prispevku k večji slišnosti humanistične kritične misli.
Neveljaven email naslov