Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Avtorica recenzije: Nada Breznik
Bere Jasna Rodošek.
Ljubljana : Mladinska knjiga, 2019
Medena sled Lučke Jenčič je zbirka liričnih, osebnoizpovednih pesmi, ki pretanjeno govorijo o premnogih odtenkih stanj in čustvovanj, ki jih izzove ljubezen. Žal je to njena prva, edina in zadnja zbirka, zgodba, ki ne prinaša pomiritve, kot je v precizni spremni besedi, z veliko mero pesniškega vpogleda in občutenosti, zapisal pred kratkim umrli novinar in literarni kritik, tudi sam pesnik, Peter Kolšek. Lučka Jenčič žal ni dočakala izida zbirke. Čeprav v večini izpoveduje ljubezen, ki nima pravega odmeva, ki govori o neizenačenosti intenzitete pričakovanj in želja v ljubezenskem razmerju, se zdi, da prav ti občutki poglabljajo in širijo njeno polje razumevanja, uvida in sprejemanja vsega okoli sebe ter rahločutno, mestoma tudi ironično izpovedujejo doživeto.
Lučka Jenčič je za seboj nedvomno pustila sled, saj je poleg te izjemno lepo oblikovane knjige pesmi, v njenem arzenalu še bogata bera knjižnih prevodov proznih del za odrasle in mladino, dramskih besedil in radijskih iger ter scenarijev za filmske dokumentarce. Tako kot v poeziji postavlja na ogled svoja čustva, si sposodi tudi usode nekaterih literarnih junakinj, jih sname iz okvirjev, jim odvzame znano, klišejsko podobo in jih skoraj protestno preoblikuje, postavi ob bok sebi in vsem ženskam, njihovim življenjskim usodam, vdajam, žrtvovanju, prevaram in pričakovanjem. Tako so Zolajeva Nana, Ibsenova Nora, Flauberjeva Madame Bovary ali Tolstojeva Ana Karenina enako edinstvene in enako kompleksne kot vsaka ženska skozi vsa obdobja svojega življenja. »Sem, smo, v vsakem od teh likov,« nam dopoveduje pesnica. Danes vsi živimo v sočasju z včeraj in jutri, na razpelu nepomirljivih odnosov.
Pesmi so razporejene v nekaj razdelkov, a razen že omenjenega, ki ima naslov Ana K. je bila do kosti nesrečna in je zaradi izbire znanih literarnih junakinj tematsko strnjen, v drugih razdelkih z naslovi Razpolagam s svojo žalostjo, Sredi poletja zima, Vabilo na ples in Ob mesečevi pirueti ni prepoznati takšne vsebinske povezanosti. Prav vse pa pripadajo istemu ozvezdju, kot je zapisal avtor spremne besede.
Redki so verzi sreče in izpolnjenosti: »ko zaslišim v slušalki tvoj glas / ubranost v modrikastem presihanju dneva / davna ljubezenska izjava / ki nikoli ne zastara«, pa vendar zazvenijo kot upanje »en sam nežen dotik / med zvezdami in tlemi / v navalu čustev in razkošju aprilskega plevela / bi opravil svoje« in trdna vera: »od vsega najbolj verjamem v varnost / ki jo daje bližina.«
Pogosteje svoja občutja ovija v besede, kot so zima, hlad, mrzlikaste rastline, zvezde, ki šklepetajo od mraza, zogleneli žarki; mrzlo, preperelo srce; preračunljivost brez upanja. Zapiše: »Poročila se bom v kletki iz pepela / tebe ne bo zraven / signalov že dolgo ne loviš / lovke so samo v moji glavi / ki hodi za norostjo / moji mrliči se me sramujejo.«
Ko pesnica izpoveduje globoka osebna občutenja, ko se razgalja, se dobro zaveda boleče izpostavljenosti, zato ni brez strahu in dvomov, in jih tudi upesni: »ne morem srca kar naprej nositi na pladnju / ga ponujati na tržnici / računati na kosovni odpad«.
Verzi pesnice Lučke Jenčič v zbirki Medena sled nagovarjajo bralce na mnogo načinov. Utrinki trenutkov prebujajo pozabljena razočaranja, hipne misli, utripajoče slike, čustva, drobce minljivega življenja, ki ga ob branju vsaj za trenutek spet vrišemo v zemljevid lastnega spomin. Z nagovarjanjem sebe je nagovorila nas. Z močjo in prepričljivostjo izvirne in intimne ženske pesniške govorice. Ženske, zapisano z globokim priklonom.
Avtorica recenzije: Nada Breznik
Bere Jasna Rodošek.
Ljubljana : Mladinska knjiga, 2019
Medena sled Lučke Jenčič je zbirka liričnih, osebnoizpovednih pesmi, ki pretanjeno govorijo o premnogih odtenkih stanj in čustvovanj, ki jih izzove ljubezen. Žal je to njena prva, edina in zadnja zbirka, zgodba, ki ne prinaša pomiritve, kot je v precizni spremni besedi, z veliko mero pesniškega vpogleda in občutenosti, zapisal pred kratkim umrli novinar in literarni kritik, tudi sam pesnik, Peter Kolšek. Lučka Jenčič žal ni dočakala izida zbirke. Čeprav v večini izpoveduje ljubezen, ki nima pravega odmeva, ki govori o neizenačenosti intenzitete pričakovanj in želja v ljubezenskem razmerju, se zdi, da prav ti občutki poglabljajo in širijo njeno polje razumevanja, uvida in sprejemanja vsega okoli sebe ter rahločutno, mestoma tudi ironično izpovedujejo doživeto.
Lučka Jenčič je za seboj nedvomno pustila sled, saj je poleg te izjemno lepo oblikovane knjige pesmi, v njenem arzenalu še bogata bera knjižnih prevodov proznih del za odrasle in mladino, dramskih besedil in radijskih iger ter scenarijev za filmske dokumentarce. Tako kot v poeziji postavlja na ogled svoja čustva, si sposodi tudi usode nekaterih literarnih junakinj, jih sname iz okvirjev, jim odvzame znano, klišejsko podobo in jih skoraj protestno preoblikuje, postavi ob bok sebi in vsem ženskam, njihovim življenjskim usodam, vdajam, žrtvovanju, prevaram in pričakovanjem. Tako so Zolajeva Nana, Ibsenova Nora, Flauberjeva Madame Bovary ali Tolstojeva Ana Karenina enako edinstvene in enako kompleksne kot vsaka ženska skozi vsa obdobja svojega življenja. »Sem, smo, v vsakem od teh likov,« nam dopoveduje pesnica. Danes vsi živimo v sočasju z včeraj in jutri, na razpelu nepomirljivih odnosov.
Pesmi so razporejene v nekaj razdelkov, a razen že omenjenega, ki ima naslov Ana K. je bila do kosti nesrečna in je zaradi izbire znanih literarnih junakinj tematsko strnjen, v drugih razdelkih z naslovi Razpolagam s svojo žalostjo, Sredi poletja zima, Vabilo na ples in Ob mesečevi pirueti ni prepoznati takšne vsebinske povezanosti. Prav vse pa pripadajo istemu ozvezdju, kot je zapisal avtor spremne besede.
Redki so verzi sreče in izpolnjenosti: »ko zaslišim v slušalki tvoj glas / ubranost v modrikastem presihanju dneva / davna ljubezenska izjava / ki nikoli ne zastara«, pa vendar zazvenijo kot upanje »en sam nežen dotik / med zvezdami in tlemi / v navalu čustev in razkošju aprilskega plevela / bi opravil svoje« in trdna vera: »od vsega najbolj verjamem v varnost / ki jo daje bližina.«
Pogosteje svoja občutja ovija v besede, kot so zima, hlad, mrzlikaste rastline, zvezde, ki šklepetajo od mraza, zogleneli žarki; mrzlo, preperelo srce; preračunljivost brez upanja. Zapiše: »Poročila se bom v kletki iz pepela / tebe ne bo zraven / signalov že dolgo ne loviš / lovke so samo v moji glavi / ki hodi za norostjo / moji mrliči se me sramujejo.«
Ko pesnica izpoveduje globoka osebna občutenja, ko se razgalja, se dobro zaveda boleče izpostavljenosti, zato ni brez strahu in dvomov, in jih tudi upesni: »ne morem srca kar naprej nositi na pladnju / ga ponujati na tržnici / računati na kosovni odpad«.
Verzi pesnice Lučke Jenčič v zbirki Medena sled nagovarjajo bralce na mnogo načinov. Utrinki trenutkov prebujajo pozabljena razočaranja, hipne misli, utripajoče slike, čustva, drobce minljivega življenja, ki ga ob branju vsaj za trenutek spet vrišemo v zemljevid lastnega spomin. Z nagovarjanjem sebe je nagovorila nas. Z močjo in prepričljivostjo izvirne in intimne ženske pesniške govorice. Ženske, zapisano z globokim priklonom.
Po mladinskem romanu Skrivno društvo KRVZ Simone Semenič in v njeni odrski priredbi, so v Lutkovnem gledališču Ljubljana uprizorili predstavo z enakim naslovom, ki jo je režiral Mare Bulc. Napeta detektivka je z izvirnimi uprizoritvenimi poudarki navdušila občinstvo vseh generacij. Predstavo si je ogledala tudi Petra Tanko. vir foto: LGL
Pretekli četrtek je na odru SNG Opera in balet Ljubljana v sveži preobleki zaživela zgodba slavnih ljubimcev iz Verone. Balet Romeo in Julija je koreograf in umetniški vodja ljubljanskega baleta Renato Zanella publiki predstavil v različici, ki je plod njegovega večletnega srečevanja in ukvarjanja s to priljubljeno klasiko baletnega repertoarja. Z ljubljanskimi baletniki je zgodbo o izgubljenem boju nežne in iskrene ljubezni z rivalstvom, močjo in smrtjo želel povedati na novo. Več v prispevku Katje Ogrin.
Avtorica recenzije: Marija Švajncer Bereta: Maja Moll in Jure Franko.
Avtor recenzije: Marjan Kovačević Beltram Bere Igor Velše
Civilizacija ekonomskega determinizma, denarne transakcije v jedru odnosov med ljudmi, odrekanje človeškosti v procesih dehumanizacije, figura odvečnega človeka ...
Izvrstna Nina Noč kot Julija v novi preobleki baletne klasike Romeo in Julija
NAPOVED: Na velikem odru ljubljanske Drame je bila sinoči premiera in krstna izvedba novega slovenskega besedila z naslovom Vse OK. Napisala ga je Simona Hamer, dramaturginja in dramatičarka, ki je bila za to dramo leta 2020 nominirana za Grumovo nagrado. Vse OK je režiral in koreografiral Matjaž Farič, dramaturginja je bila Staša Prah, scenograf Marko Japelj in kostumograf Alan Hranitelj, nastopa deset igralcev ljubljanske Drame. Na premieri je bila Tadeja Krečič: Simona Hamer: Vse OK Premiera krstna izvedba: 16. 2. 2022 REŽISER Matjaž Farič DRAMATURGINJA Staša Prah SCENOGRAF Marko Japelj KOSTUMOGRAF Alan Hranitelj SKLADATELJ Damir Urban KOREOGRAF Matjaž Farič OBLIKOVALEC SVETLOBE Borut Bučinel LEKTOR Arko ASISTENTKA KOSTUMOGRAFA Ana Janc ASISTENTKA REŽISERJA (ŠTUDIJSKO) Lara Ekar Grlj Igralska zasedba Klemen Janežič Gregor Benjamin Krnetić Aljaž Tina Resman Rebeka Nejc Cijan Garlatti Leon Barbara Cerar Tanja Tina Vrbnjak Mihaela Saša Mihelčič Maja Saša Tabaković Časomerec Maša Derganc Lili Valter Dragan Franci
Avtorica recenzije: Tonja Jelen Bereta: Eva Longyka Marušič in Igor Velše
Avtorica recenzije: Marija Švajncer Bereta: Eva Longyka Marušič in Igor Velše
Avtorica recenzije: Veronika Šoster Bereta: Eva Longyka Marušič in Igor Velše
Prešernovo gledališče Kranj Avtorski projekt: Zadnji naj ugasne luč, premiera 10. 2. 2022 Režiser: Dorian Šilec Petek Likovna podoba: FrešTreš Scenografinja: Nika Curk Skladatelj: Laren Polič Zdravič Kostumografinja: Tina Bonča Igrajo: Vesna Jevnikar Doroteja Nadrah Vesna Pernarčič Miha Rodman Vesna Slapar Aljoša Ternovšek Umetniška sodelavka: Maja Cerar Dramaturška svetovalka: Staša Prah Oblikovalec svetlobe: Andrej Hajdinjak Oblikovalec maske: Matej Pajntar Napoved: Kot tretjo premiero sezone so v Prešernovem gledališču Kranj sinoči uprizorili avtorski projekt Zadnji naj ugasne luč, ki ga je režiral Dorian Šilec Petek, nastal pa je v skupni produkciji s Kinom Šiška. Umetniška sodelavka je bila Maja Cerar, dramaturška svetovalka Staša Prah. Na premieri je bila Tadeja Krečič
Neveljaven email naslov