Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Film najbolj pritegne ravno v prizorih, ko si dovoli izstopiti iz malodušja in si dopusti kanček bizarnosti – takšen je na primer hvalospev šefa Amebe čokoladnim roladicam.
Novi celovečerec Ameba Blaža Završnika, v katerem v glavnih vlogah nastopajo člani skupine Matter, Dario Nožić Serini, Matej Tunja in Luka Lah, deluje kot mračen vpogled v bližnjo prihodnost, v kateri tisto, kar danes šele slutimo, povsem definira vsakdan. Nad kamniškim blokovskim naseljem krožijo droni, posebne vojaške enote vdirajo v stanovanja in ljudi brez pojasnjevanj odpeljejo. Interneta ni več. Vodne vire upravlja korporacija Orphey, tesno povezana z lokalnimi oblastmi, katerih navodila o omejevanju gibanja iz zvočnikov bigbrothersko odmevajo med asfaltom in betonom.
Osrednji trije liki zabijajo čas na drogah ali pa opravljajo majhne posle za lastnika lokalnega kluba Ameba. Filmska pripoved je, kot junaki sami, brezciljna. Dialoge tvorijo interne šale in izrazi naveličanosti, vulgarnosti, hipni prebliski brez udejanjenja. Ko voda iz pip nekaj dni ne priteče več, vzdušje v filmu postane še bolj zadušljivo.
Kamera se v črno-belih posnetkih cine-veritejsko giblje z junaki, s čimer daje občutek, da smo z njimi, a jih hkrati uokvirja tako, da izstopajo iz okoliške tesnobnosti. Mestoma se film upočasni v zamaknjene, estetizirane prizore ob trap glasbi skupin Matter in YGT.
Tako pripoved kot vizualna plat nekajkrat spomnita na Sovraštvo Mathieuja Kassovitza, klasiko filmov predmestja, ki pooseblja brezizhodna občutja francoske migrantske mladine. Vendar pa so kamniški liki manj izraziti – v njih ni vzgiba za kakršenkoli upor, saj, kot povedo sami, brez interneta pač ni revolucije. V tovrstni vdanosti se njihov obstoj napram višjim silam oblasti pogosto zdi jalov, zveden na majhnost naslovnih enoceličarjev ˗ ameb. Stranske vloge, predvsem ženske, pa nemara prevečkrat naseljujejo stereotipi, naj si bo to depresivna mama, noseča sestra ali popredmetena ljubimka.
Dodelano vzdušje filma, ki slika distopično turobnost, je v ospredju bolj kot dogajanje samo, vendar pa žal delčki pripovedne sestavljanke, ki v naslikano stanje sveta zagrizejo sistemsko, pridobijo zagon šele takrat, ko se film že izteka. Ameba tako najbolj pritegne ravno v prizorih, ko si dovoli izstopiti iz malodušja in si dopusti kanček bizarnosti – takšen je na primer hvalospev šefa Amebe čokoladnim roladicam, ali pa prizor, ko se eden od junakov, v času, ko nikjer ni vode, v sanjah ob zvokih iz naftalina vzete pesmi Atlantida skupine Gimme5 zadovoljno namaka v bazenu.
Film najbolj pritegne ravno v prizorih, ko si dovoli izstopiti iz malodušja in si dopusti kanček bizarnosti – takšen je na primer hvalospev šefa Amebe čokoladnim roladicam.
Novi celovečerec Ameba Blaža Završnika, v katerem v glavnih vlogah nastopajo člani skupine Matter, Dario Nožić Serini, Matej Tunja in Luka Lah, deluje kot mračen vpogled v bližnjo prihodnost, v kateri tisto, kar danes šele slutimo, povsem definira vsakdan. Nad kamniškim blokovskim naseljem krožijo droni, posebne vojaške enote vdirajo v stanovanja in ljudi brez pojasnjevanj odpeljejo. Interneta ni več. Vodne vire upravlja korporacija Orphey, tesno povezana z lokalnimi oblastmi, katerih navodila o omejevanju gibanja iz zvočnikov bigbrothersko odmevajo med asfaltom in betonom.
Osrednji trije liki zabijajo čas na drogah ali pa opravljajo majhne posle za lastnika lokalnega kluba Ameba. Filmska pripoved je, kot junaki sami, brezciljna. Dialoge tvorijo interne šale in izrazi naveličanosti, vulgarnosti, hipni prebliski brez udejanjenja. Ko voda iz pip nekaj dni ne priteče več, vzdušje v filmu postane še bolj zadušljivo.
Kamera se v črno-belih posnetkih cine-veritejsko giblje z junaki, s čimer daje občutek, da smo z njimi, a jih hkrati uokvirja tako, da izstopajo iz okoliške tesnobnosti. Mestoma se film upočasni v zamaknjene, estetizirane prizore ob trap glasbi skupin Matter in YGT.
Tako pripoved kot vizualna plat nekajkrat spomnita na Sovraštvo Mathieuja Kassovitza, klasiko filmov predmestja, ki pooseblja brezizhodna občutja francoske migrantske mladine. Vendar pa so kamniški liki manj izraziti – v njih ni vzgiba za kakršenkoli upor, saj, kot povedo sami, brez interneta pač ni revolucije. V tovrstni vdanosti se njihov obstoj napram višjim silam oblasti pogosto zdi jalov, zveden na majhnost naslovnih enoceličarjev ˗ ameb. Stranske vloge, predvsem ženske, pa nemara prevečkrat naseljujejo stereotipi, naj si bo to depresivna mama, noseča sestra ali popredmetena ljubimka.
Dodelano vzdušje filma, ki slika distopično turobnost, je v ospredju bolj kot dogajanje samo, vendar pa žal delčki pripovedne sestavljanke, ki v naslikano stanje sveta zagrizejo sistemsko, pridobijo zagon šele takrat, ko se film že izteka. Ameba tako najbolj pritegne ravno v prizorih, ko si dovoli izstopiti iz malodušja in si dopusti kanček bizarnosti – takšen je na primer hvalospev šefa Amebe čokoladnim roladicam, ali pa prizor, ko se eden od junakov, v času, ko nikjer ni vode, v sanjah ob zvokih iz naftalina vzete pesmi Atlantida skupine Gimme5 zadovoljno namaka v bazenu.
Literarne, gledališke, glasbene in filmske ocene.
Avtorica recenzije: Silvija Žnidar Bereta Barbara Zupan in Dejan Kaloper.
Avtorica recenzije: Ana Hancock Bereta Barbara Zupan in Dejan Kaloper.
Eva Jagodic, Matic Lukšič: Vse to sem videla, ko sem letela mimo Kozmomjuzikel po motivih iz življenja psičke Lajke Krstna uprizoritev Premiera: 13. januar 2022 Avtorja scenarija in uprizoritvene zamisli Eva Jagodic in Matic Lukšič Dramaturginja Eva Jagodic Avtor songov in glasbe Matic Lukšič Avtor likovne zasnove Matic Lukšič Svetovalka za gib Anja Möderndorfer Lektor Martin Vrtačnik Oblikovalec svetlobe Boštjan Kos Oblikovalec zvoka Tomaž Božič Nastopa Matic Lukšič Na Mali sceni Mestnega gledališča ljubljanskega so premierno uprizorili Kozmomjuzikel po motivih iz življenja psičke Lajke z naslovom Vse to sem videla, ko sem letela mimo: gre za avtorski projekt igralca Matica Lukšiča, ki je z Evo Jagodic avtor scenarija in uprizoritvene zamisli, poleg tega pa tudi avtor songov, glasbe in likovne zasnove ter edini nastopajoči: "Lajkina zgodba govori o Lajki, ampak v bistvu na neki način govori o vsakem človeku: iskanje potrditve, iskanje pripadnosti, želja po pripadnosti in bližini, hkrati strah pred samoto in želja po samoti." Vtise po predpremieri, ki je bila 12. januarja, je strnila Staša Grahek. Foto: Peter Giodani https://www.mgl.si/sl/predstave/vse-to-sem-videla-ko-sem-letela-mimo/#gallery-1100-8
V filmu Zastoj spremljamo srečanje dveh zakonskih parov iz različnih slojev družbe, ki na prvi pogled nimata ničesar skupnega, vendar ju tragični dogodek na nenavaden način poveže. Več o tem, kako je nastajal scenarij za film in še čem Petra Meterc in režiser Vinko Möderndorfer.
Podelitev zlatih globusov po poročanju našega dopisnika Andreja Stoparja ne le izgublja sijaj, ampak tudi odmevnost in kredibilnost. Vendar zaradi tega nikakor ne smemo nehati govoriti o dobrih filmih – z nagradami za najboljšo dramo, najboljši scenarij, najboljšo režiserko, najboljšo filmsko glasbo in kar tremi nagrajenimi igralci je nedvomno slavil film Jane Campion Moč psa, ki je bil sicer premierno prikazan v Benetkah. Ocenjuje ga Petra Meterc.
Film Jagnje je letos v Cannesu osvojil nagrado za izvirnost v sklopu Posebni pogled, nato pa na festivalu fantastičnega filma v Sitgesu še nagrado za najboljši celovečerec. Film družinsko dramo uprizori s prvinami islandske ljudske pripovedke: par brez otrok, ki živi na odmaknjenem islandskem podeželju, v ovčjem hlevu nekega dne odkrije nenavadno darilo matere narave. Pa je res darilo – ali si ga zakonca kot tako samovoljno vzameta? Vsak čudež ima svojo ceno, so zapisali pri ljubljanskem Kinodvoru, kjer so imeli v gosteh glavnega igralca v filmu, Hilmirja Snarja Gu?nasona. Z njim se je pogovarjala Tina Poglajen.
Petindvajset let po nizu brutalnih umorov v tihem mestecu si je novi morilec nadel masko in začel napadati skupino najstnikov, da bi obudil skrivnosti iz smrtonosne preteklosti mesta. Zgodba novega dela spremlja mlado žensko, ki se vrača v svoj rodni kraj, tam pa ugotovi, da so grozljivi umori povezani z razvpitim zamaskiranim serijskim morilcem. O filmu in franšizi kot taki razmišlja Muanis Sinanović.
Avtor recenzije: Andrej Lutman Bereta Bernard Stramič in Barbara Zupan.
Avtorica recenzije: Cvetka Bevc Bereta Lidija Hartman in Aleksander Golja
Neveljaven email naslov