Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Zastoj kot zadnji film igralcev Petra Musevskega in Igorja Žužka ter montažerja Andrije Zafranovića deluje kot svojstven filmski hommage
Za Vinka Möderndorferja je Zastoj njegov četrti celovečerni film. Nastal je v slovenski koprodukciji s Srbijo in Severno Makedonijo, kot zadnji film igralcev Petra Musevskega in Igorja Žužka ter montažerja Andrije Zafranovića pa deluje kot svojstven filmski hommage.
Zasnova filma je poskus premoščanja razlik med bogatim slovenskim parom in priseljenskim muslimanskim parom iz delavskega razreda, ki se odvije v eni sami noči. Andrej, igra ga Uroš Fürst, sredi nevihtne noči potrka na vrata blokovskega stanovanja Mejre in Emirja, ki ju igrata Mirjam Korbar Žlajpah in Peter Musevski, a ko mu Mejra odpre, ne ve zares, kaj bi rekel. Deluje nervozen, a odločen, pa čeprav ne vemo, kaj ga je prineslo. Po mučnem vztrajanju pred vrati stanovanja se naposled izrišejo indici tistega, kar Andrej hoče: v nesreči sina Mejre in Emirja išče rešitev za svojo hudo bolno hčer.
Začetno stopnjevanje napetosti z Andrejevim omahovanjem in Mejrino zmedenostjo ter strahom pred nenavadnim vsiljivcem privede do razkritja, ki para potisne na rob čustvenih in moralnih skrajnosti. Ostra črno-bela paleta filma, turobnost nevihte, ki vso noč besni zunaj, ter omejitev dogajanja na eno samo stanovanje, znotraj katerega je direktor fotografije Mitja Ličen opravil izvrstno delo, dodajo k tesnobnim občutkom nemoči enega in drugega para. To vzdušje premišljeno prekinjajo nenadni pogledi v preteklost, ki so posneti lahkotnejše, zunaj, na prostem, z manj nasičenimi kontrasti in delujejo kot nekakšno spominjanje brezskrbnosti v situaciji, ko se zdi, da se obema paroma sesuva svet.
Če gre pri filmu predvsem za premagovanje razlik med paroma, ki predstavljata skrajnosti današnje družbe, v kateri se predvsem ekonomske razlike strahovito povečujejo, pa se vseeno zdi, da liki v želji, da bi naselili to metaforo, vse preveč poosebljajo že videne stereotipe. Medtem ko Andrej ves čas govori o denarju, lastnini in pretenciozno izreka, da ljubi svojo hčer in ženo, čeprav je do nje v filmu žaljiv in jo celo vulgarno ponudi Emirju, kot da je kakšna stvar, Emir obsesivno in ponosno ponavlja, da bo njegov sin zdravnik, Mejra pa govoriči o kavi. Klišeji na ravni dialoga in v zasnovi karakterjev tako žal ne nudijo nians, prek katerih bi jih lahko videli zares krvave pod kožo, predvsem pa onkraj vsega tistega, kar jih domnevno determinira.
Zastoj kot zadnji film igralcev Petra Musevskega in Igorja Žužka ter montažerja Andrije Zafranovića deluje kot svojstven filmski hommage
Za Vinka Möderndorferja je Zastoj njegov četrti celovečerni film. Nastal je v slovenski koprodukciji s Srbijo in Severno Makedonijo, kot zadnji film igralcev Petra Musevskega in Igorja Žužka ter montažerja Andrije Zafranovića pa deluje kot svojstven filmski hommage.
Zasnova filma je poskus premoščanja razlik med bogatim slovenskim parom in priseljenskim muslimanskim parom iz delavskega razreda, ki se odvije v eni sami noči. Andrej, igra ga Uroš Fürst, sredi nevihtne noči potrka na vrata blokovskega stanovanja Mejre in Emirja, ki ju igrata Mirjam Korbar Žlajpah in Peter Musevski, a ko mu Mejra odpre, ne ve zares, kaj bi rekel. Deluje nervozen, a odločen, pa čeprav ne vemo, kaj ga je prineslo. Po mučnem vztrajanju pred vrati stanovanja se naposled izrišejo indici tistega, kar Andrej hoče: v nesreči sina Mejre in Emirja išče rešitev za svojo hudo bolno hčer.
Začetno stopnjevanje napetosti z Andrejevim omahovanjem in Mejrino zmedenostjo ter strahom pred nenavadnim vsiljivcem privede do razkritja, ki para potisne na rob čustvenih in moralnih skrajnosti. Ostra črno-bela paleta filma, turobnost nevihte, ki vso noč besni zunaj, ter omejitev dogajanja na eno samo stanovanje, znotraj katerega je direktor fotografije Mitja Ličen opravil izvrstno delo, dodajo k tesnobnim občutkom nemoči enega in drugega para. To vzdušje premišljeno prekinjajo nenadni pogledi v preteklost, ki so posneti lahkotnejše, zunaj, na prostem, z manj nasičenimi kontrasti in delujejo kot nekakšno spominjanje brezskrbnosti v situaciji, ko se zdi, da se obema paroma sesuva svet.
Če gre pri filmu predvsem za premagovanje razlik med paroma, ki predstavljata skrajnosti današnje družbe, v kateri se predvsem ekonomske razlike strahovito povečujejo, pa se vseeno zdi, da liki v želji, da bi naselili to metaforo, vse preveč poosebljajo že videne stereotipe. Medtem ko Andrej ves čas govori o denarju, lastnini in pretenciozno izreka, da ljubi svojo hčer in ženo, čeprav je do nje v filmu žaljiv in jo celo vulgarno ponudi Emirju, kot da je kakšna stvar, Emir obsesivno in ponosno ponavlja, da bo njegov sin zdravnik, Mejra pa govoriči o kavi. Klišeji na ravni dialoga in v zasnovi karakterjev tako žal ne nudijo nians, prek katerih bi jih lahko videli zares krvave pod kožo, predvsem pa onkraj vsega tistega, kar jih domnevno determinira.
Avtorica recenzije: Tonja Jelen Bereta Lidija Hartman in Ivan Lotrič.
Avtorica recenzije: Marija Švajcner Bereta Lidija Hartman in Ivan Lotrič.
MESTNO GLEDALIŠČE LJUBLJANSKO Polly Stenham: Ta obraz That Face, 2007 drama Prva slovenska uprizoritev Premiera: 15. oktober 2020 prevajalka Eva Mahkovic režiserka Tijana Zinajić dramaturginja Eva Mahkovic scenografka Urša Vidic kostumograf Matic Hrovat avtor izbora glasbe Gregor Andolšek lektor Martin Vrtačnik oblikovalec zvoka Sašo Dragaš oblikovalec svetlobe Andrej Koležnik igrajo Tjaša Železnik, Ana Pavlin, Matej Zemljič k. g., Gregor Gruden, Lara Wolf, Lucija Harum k. g. Na velikem odru Mestnega gledališča ljubljanskega so sinoči premierno uprizorili dramo angleške avtorice Polly Stenham z naslovom Ta obraz; z besedilom, ki ga je komaj devetnajstletna napisala leta 2007, je takoj zbudila pozornost. Igro o enkratno nesrečni družini je prevedla Eva Mahkovic, režirala je Tijana Zinajić, ki je prvi izvedbi na pot povedala, da nekateri starši pač nikoli dovolj ne odrastejo, ne postanejo dovolj zreli, da bi bili starši; živijo naprej s svojo bolečino, s svojimi frustracijami, psihično boleznijo … in poškodujejo svoje otroke. Predpremiero si je ogledala Staša Grahek. Na fotografiji: Ana Pavlin, Tjaša Železnik, Matej Zemljič in Gregor Gruden Fotograf: Peter Giodani https://www.mgl.si/sl/program/predstave/ta-obraz/
Avtorica recenzije: Nada Breznik Bereta Lidija Hartman in Jure Franko.
Mini teater, Festival Ljubljana, Mestno gledališče Ptuj / premiera 11.10.2020 Prevajalec v slovenščino: Ignac Fock Režiser: Ivica Buljan Dramaturginja: Diana Koloini Scenograf: Aleksandar Denić Kostumograf: Alan Hranitelj Skladatelj: Mitja Vrhovnik Smrekar Oblikovanje luči in video: Sonda 13 in Toni Soprano Meneglejte Lektor: Jože Faganel Asistentka dramaturgije: Manca Majeršič Sevšek Asistentka kostumografije: Slavica Janošević Šepetalka: Nika Korenjak Oblikovalec zvoka: Igor Mitrov Vodja luči: Matej Primec Garderoberka: Elleke van Elde Fotografinja: Barbara Čeferin Oblikovanje in fotografija programa in plakata: Toni Soprano Meneglejte Igrajo: Milena Zupančič, Ivo Ban, Nataša Barbara Gračner, Robert Waltl, Saša Pavlin Stošić, Aleksandra Balmazović, Jose, Gal Oblak, Lina Akif V Križevniški cerkvi so sinoči premierno uprizorili veliko koprodukcijo Mini teatra, Festivala Ljubljana in Mestnega gledališča Ptuj. Specifični ambient je postal prizorišče predstave Vsi ptice, ki jo je po besedilu enega najprodornejših sodobnih gledaliških ustvarjalcev, Wajdija Mouawada, režiral Ivica Buljan. Predstavo si je ogledal Rok Bozovičar. Foto: Barbara Čeferin
Lepa kot slika ima naslov najnovejše odrsko delo dramatičarke, pisateljice in performerke Simone Semenič. Premierno je bilo izvedeno v sklopu 26. festivala Mesto žensk. V Stari mestni elektrarni si ga je ogledala Petra Tanko. na fotografiji: Arjan Pregl: Gobelin, 2020, rekvizit za performans Simone Semenič Lepa kot slika. Produkcija Mesto žensk
Napoved: Na velikem odru Drame Slovenskega narodnega gledališča v Ljubljani je bila sinoči druga premiera v novi sezoni. Devet igralk je nastopilo v krstni uprizoritvi odrske priredbe zgodb makedonske pisateljice Rúmene Bužárovske Moj mož. Avtorici priredbe sta prevajalka Ana Duša in režiserka Ivana Djilas, na premieri je bila Tadeja Krečič: Drama SNG Drama Ljubljana, veliki oder 8. 10. 2020 Rumena Božarovska: Moj mož Prevod: Ana Duša Režija: Ivana Djilas Koreografinja in asistentka režije: Maša Kagao Knez Dramaturginja: Ana Duša Lektorica: Klasja Kovačič Scenografinja: Sara Slivnik Kostumografinja: Jelena Prokovič Avtor glasbe: Boštjan Gombač Oblikovalka svetlobe: Mojca Sarjaš Asistentka režiserke: Nika Korenjak Asistentka kostumografije: Katarina Štravs Igrajo: Iva Babić, Silva Čušin, Maša Derganc, Petra Govc, Sabina Kogovšek, Saša Mihelčič, Maruša Majer, Saša Pavček in Barbara Žefran Foto: PEter Uhan
Neveljaven email naslov