Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Kantavtorica in pesnica Sandra Erpe na novi plošči »Samote« raziskuje, kaj lahko glasba doda besedi in kaj se zgodi, če besedi odvzamemo glasbo. Štirinajst pesmi – sedem prebranih in sedem uglasbenih – nam naslika različne odtenke oddaljenosti med ljudmi: samoto, osamljenost, samost ...
Nova plošča s prebrano in uglasbeno poezijo
Kantavtorica in pesnica Sandra Erpe na novi plošči Samote raziskuje, kaj lahko glasba doda besedi in kaj se zgodi, če besedi odvzamemo glasbo. Štirinajst pesmi – sedem prebranih in sedem uglasbenih – nam naslika različne odtenke oddaljenosti med ljudmi: samoto, osamljenost, samost ...
»Vsekakor bi rekla, da gre za konceptualni album. Zanimal me je ta odnos med poezijo in uglasbeno poezijo: kaj lahko glasba doda besedi ali pa kaj se zgodi, če besedi vzamemo glasbo, mogoče je del albuma tudi tovrsten eksperiment.«
V ospredju pesmi ves čas ostaja besedilo, pa naj bo recitirano ali uglasbeno. Avtorica je obenem v posnetkih želela obdržati pristnost izvedbe, zato se je odločila za način snemanja brez nasnemavanja. Ob njej zaigrajo Jan Peteh (kitara), Andrej Marinčič (klavir, melodika) in Sašo Piskar (kontrabas), pri nekaj pesmih se kot gost pridruži še Jure Tori (harmonika).
Recitacije in uglasbitve se prelivajo ena v drugo ter tako sestavijo zgodbo, ki naj bi si jo vsak poslušalec interpretiral nekoliko po svoje:
»Če namignem, je plošča sestavljena tako, da vsaka recitacija poezije nekaj pove tudi o skladbi, ki prihaja za njo. Vsaka posebej delujeta, sta ločeni, ampak delujeta tudi kot celota in tudi kot celota nekaj povesta, skupaj. Rdeča nit plošče pa je samota v različnih odtenkih, samota v različnih oblikah in njeni bratje in sestre, kar pomeni osamljenost, samost, ki sta tudi mogoče ne nujno podpomenki samote, ampak definitivno sorodnici. Kaj želim povedati s ploščo? Vse to bi lahko strnili v en dan: od tega, ko se dan začne in s čim ga začnemo, pa do takrat, ko se konča, ker ga nekaj prekine, ker se je narisal le napol. Kaj ga prekine – ne bom zdaj konkretna, ampak mislim, da zadnja skladba dobro opiše, kaj ga prekine.«
»Kadar ustvarjam, ne izhajam iz 'happy place', oziroma v slovenščini, me neka pozitivna čustva, čustva radosti ne pripravijo do tega, ampak prav nasprotno, iz stiske prihajajo vse reči. Se mi zdi pa pomembno poudariti, da se teme skozi leta ne spreminjajo toliko, mi samo iščemo nov način izražanja v teh okvirih, ki so nam dani. In kadar mi to bolj ali manj uspe, sem seveda vesela.«
244 epizod
Na robu večera ne potrebuješ nobenih velikih besed, samo greš. Kitara v kovčku, klobuk na glavi in … Pesem v žepu. Poneseš jo na oder ali na cesto; pustiš ji, da poišče pot do tujih ušes. Tudi skozi radijski eter, kjer je našla svoj dom v večerni glasbeni oddaji. Skozi slovensko kantavtorsko in avtorsko sceno se s pesmijo v žepu sprehaja glasbena urednica Teja Klobčar.
Kantavtorica in pesnica Sandra Erpe na novi plošči »Samote« raziskuje, kaj lahko glasba doda besedi in kaj se zgodi, če besedi odvzamemo glasbo. Štirinajst pesmi – sedem prebranih in sedem uglasbenih – nam naslika različne odtenke oddaljenosti med ljudmi: samoto, osamljenost, samost ...
Nova plošča s prebrano in uglasbeno poezijo
Kantavtorica in pesnica Sandra Erpe na novi plošči Samote raziskuje, kaj lahko glasba doda besedi in kaj se zgodi, če besedi odvzamemo glasbo. Štirinajst pesmi – sedem prebranih in sedem uglasbenih – nam naslika različne odtenke oddaljenosti med ljudmi: samoto, osamljenost, samost ...
»Vsekakor bi rekla, da gre za konceptualni album. Zanimal me je ta odnos med poezijo in uglasbeno poezijo: kaj lahko glasba doda besedi ali pa kaj se zgodi, če besedi vzamemo glasbo, mogoče je del albuma tudi tovrsten eksperiment.«
V ospredju pesmi ves čas ostaja besedilo, pa naj bo recitirano ali uglasbeno. Avtorica je obenem v posnetkih želela obdržati pristnost izvedbe, zato se je odločila za način snemanja brez nasnemavanja. Ob njej zaigrajo Jan Peteh (kitara), Andrej Marinčič (klavir, melodika) in Sašo Piskar (kontrabas), pri nekaj pesmih se kot gost pridruži še Jure Tori (harmonika).
Recitacije in uglasbitve se prelivajo ena v drugo ter tako sestavijo zgodbo, ki naj bi si jo vsak poslušalec interpretiral nekoliko po svoje:
»Če namignem, je plošča sestavljena tako, da vsaka recitacija poezije nekaj pove tudi o skladbi, ki prihaja za njo. Vsaka posebej delujeta, sta ločeni, ampak delujeta tudi kot celota in tudi kot celota nekaj povesta, skupaj. Rdeča nit plošče pa je samota v različnih odtenkih, samota v različnih oblikah in njeni bratje in sestre, kar pomeni osamljenost, samost, ki sta tudi mogoče ne nujno podpomenki samote, ampak definitivno sorodnici. Kaj želim povedati s ploščo? Vse to bi lahko strnili v en dan: od tega, ko se dan začne in s čim ga začnemo, pa do takrat, ko se konča, ker ga nekaj prekine, ker se je narisal le napol. Kaj ga prekine – ne bom zdaj konkretna, ampak mislim, da zadnja skladba dobro opiše, kaj ga prekine.«
»Kadar ustvarjam, ne izhajam iz 'happy place', oziroma v slovenščini, me neka pozitivna čustva, čustva radosti ne pripravijo do tega, ampak prav nasprotno, iz stiske prihajajo vse reči. Se mi zdi pa pomembno poudariti, da se teme skozi leta ne spreminjajo toliko, mi samo iščemo nov način izražanja v teh okvirih, ki so nam dani. In kadar mi to bolj ali manj uspe, sem seveda vesela.«
V Pesmi v žepu je tokrat z nami Aleksander Mežek, ki letos praznuje 70 let, glasbo pa ustvarja že dobrega pol stoletja. Spregovoril bo o svojem pisanju pesmi, sodelovanjih in še marsičem, slišali pa bomo tudi katero od njegovih manj znanih melodij.
V tokratni oddaji nam svoj prvenec »Ko se ustavi čas« predstavlja ljubljanska zasedba Junema. Njeni člani ustvarjajo glasbo, ki je žanrsko pisana, a hkrati preprosta in nevsiljiva – tako kot narava, s katero se čutijo močno povezani. Z nami se pogovarjata pevka Neža Trošt in kitarist ter avtor besedil Luka Snoj.
V Pesmi v žepu veliko pozornosti posvečamo slovenski kantavtorski glasbi: predstavljamo novosti in poslušamo pesmi iz kantavtorske zakladnice. Tokratno oddajo pa bomo namenili nekaterim aktualnim vprašanjem – in odgovore zanje je najbolje poiskati pri ustvarjalcu, ki je v kantavtorsko sceno neposredno vpleten že dolgo časa. Zato smo k pogovoru povabili kantavtorja in pesnika Petra Andreja, ki vse od leta 2003 vodi festival Kantfest International.
Počeni škafi so ulični swing bend, ki ga lahko mimogrede srečate na ljubljanskih ulicah. Ideja spontanega muziciranja je vse od njihove ustanovitve (2012) počasi preraščala v nekaj bolj resnega in se končno udejanjila v obliki prvenca Stroj za sušenje solz. V Pesmi v žepu nam bend in nastajanje plošče predstavljata tekstopisec in ustanovitelj Škafov Jernej Juren ter pevka Marjeta Prudič.
Neveljaven email naslov