Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Daljnosežno in najodmevnejše delo Nikole Tesle
Besedilo z naslovom Problem povečevanja človeške energije, ki velja za osrednji spis opusa Nikole Tesle, je pred kratkim tudi v slovenskem prevodu izšlo pri založbi ZRC in založbi Litera. O knjigi, z obsežno spremno študijo, ki Teslo predstavi v širšem kontekstu, bomo govorili v tokratni oddaji Sobotno branje. Pred mikrofon smo povabili prevajalca in avtorja spremne študije Tiborja Hrs Pandurja.
817 epizod
Oddaja je namenjena pogovoru z enim, po navadi pa z dvema sogovornikoma, in sicer o temi, ki je tako ali drugače povezana z literaturo. Največkrat je izhodišče pogovora konkretna knjiga - leposlovna, poljudno-znanstvena ali strokovna - ob kateri nato obravnavamo širšo temo ali problematiko. Ker skuša oddaja slediti sočasnemu dogajanju na literarnem prizorišču, so njeni gostje pogosto tudi aktualni nagrajenci. Takrat sta v njenem središču konkretni avtor in njegov ustvarjalni opus. Oddaja Sobotno branje govori o knjigah na drugačen način. Kakšen? Poslušajte jo.
Daljnosežno in najodmevnejše delo Nikole Tesle
Besedilo z naslovom Problem povečevanja človeške energije, ki velja za osrednji spis opusa Nikole Tesle, je pred kratkim tudi v slovenskem prevodu izšlo pri založbi ZRC in založbi Litera. O knjigi, z obsežno spremno študijo, ki Teslo predstavi v širšem kontekstu, bomo govorili v tokratni oddaji Sobotno branje. Pred mikrofon smo povabili prevajalca in avtorja spremne študije Tiborja Hrs Pandurja.
Eva Markun je zmagovalka Festivala mlade literature Urška 2016, zato ji je Javni sklad za kulturne dejavnosti omogočil izdajo prvenca. Odločila se je za zbirko šestih kratkih zgodb z naslovom Menažerija, ki se dogajajo tako na slovenskem podeželju kot v azijskih prostranstvih, v okvirih dejansko mogočega in fantazijskega, v poljih zavednega in nezavednega. Čeprav gre za prvenec je Eva Markun spretna pripovedovalka zgodb, raznolika pokrajina avtoričine prepričljive in zrele proze pa bralca zmore večkrat vznemiriti, predvsem zaradi elementov bizarnosti čudnega v človeku in živali. O knjigi in avtorici v oddaji Sobotno branje, več Magda Tušar, medtem ko odlomke iz knjige prebirata Mateja Perpar in Ivan Lotrič.
Pred nedavnim je pri Mladinski knjigi, v znameniti Knjižnici Kondor, pod naslovom Tukaj, zate, tam izšel prerez ustvarjalnega opusa Aleša Debeljaka. To je seveda razmeroma zanesljiv znak slovenskim bralkam in bralcem, da imamo ob Debeljakovem pisanju, zdaj zajetem v Kondorjevem izboru, opravka s klasiko, se pravi z literarnim mojstrstvom najvišje ravni. Toda Debeljak je bil plodovit in raznolik pisec. Zato se lahko vprašamo, kaj vse sta avtorja dotičnega izbora, literarni kritik in publicist Urban Vovk ter pesnik in esejist Uroš Zupan, pravzaprav uvrstila v ta izbor? Po kakšnem ključu sta odbirala? In kako se nam skozi prizmo tega izbora pravzaprav razkrivajo osrednji tematski oziroma sporočilni poudarki Debeljakovega ustvarjanja? – Na ta in druga sorodna vprašanja smo odgovore iskali v tokratnem Sobotnem branju. Gost pred mikrofonom je bil Uroš Zupan. Oddajo je pripravil Goran Dekleva. foto: Goran Dekleva
Jota je zimska jed, tradicionalna za podeželje, priljubljena tudi v mestu, ključni sestavini sta kislo zelje in kisla repa. Da bi o tej jedi napisali kuharsko knjigo? Zakaj pa ne. Prav to je s svojo najnovejšo knjigo Ojtajota, ki je izšla konec novembra v samozaložbi, napravil Klemen Košir in oznako kuharsko knjigo postavil pod narekovaje. Ojtajota, ki je prejela nagrado letošnjega knjižnega sejma za najlepše oblikovano kuharsko knjigo, poleg receptov vsebuje pripovedi o tradiciji priprave te jedi z različnih delov Slovenije, severne Italije in hrvaške Istre. Več v tokratni oddajo Sobotno branje, ki jo je pripravila Urška Henigman. foto: Klemen Košir
Priznana hrvaška pisateljica Dubravka Ugrešić se v svojih esejih, zbranih pod naslovom Evropa v sepiji dotakne različnih tem, ki jih naplavlja globalni svet. Razmišlja o emigracijah, nacionalizmu, kapitalizmu, potrošništvu, digitalnih medijih, nostalgiji in tudi o tem, ali nam knjiga lahko reši življenje. Njeno pisanje je intelektualno pronicljivo in duhovito ostro, pravijo pri Cankarjevi založbi, kjer je knjiga tudi izšla. O delu in avtorici se je v Sobotnem branju s prevajalko – izredno profesorico na Univerzi v Ljubljani dr. Đurđo Strsoglavec pogovarjala Barbara Belehar Drnovšek.
Lansko leto so člani švedske kraljeve akademije, ki podeljuje Nobelovo nagrado za književnost, osupili svet in prestižno priznanje namenili ameriškemu kantavtorju Bobu Dylanu. Nekateri so to odločitev navdušeno pozdravili, spet drugi pa so jo kritizirali in hiteli z naštevanjem imen vseh tistih, ki naj bi si literarno nesmrtnost bojda zaslužili bolj kakor Dylan. V tem smislu smo velikokrat slišali ime kenijskega romanopisca, Ngugija wa Thiong'oja, pa japonskega pisatelja Harukija Murakamija, sirijskega pesnika Adonisa in še koga. Ko se je torej oktobra približal čas razglasitve letošnjega Nobelovega nagrajenca za književnost, se je svetovna javnost razumljivo spraševala, ali bodo Švedi upoštevali kako izmed teh »priporočil«. Izkazalo se je, da so mislili s svojo glavo in nagrado podelili britanskemu pisatelju japonskega rodu, Kazuu Ishiguru. S čim jih je sveže pečeni lavreat pravzaprav prepričal, smo dan pred slovesno podelitvijo nagrad v Stockholmu preverjali v Sobotnem branju, saj smo v precep vzeli Ostanke dneva, Ishigurovo osrednje delo. Gost pred mikrofonom je bil pisatelj in režiser, Nejc Gazvoda. Oddajo je pripravil Goran Dekleva. foto: Goran Dekleva
Marcel Štefančič, jr., filmski kritik, publicist, avtor obsežnega knjižnega opusa, tudi štirikratni nominiranec za Rožančevo nagrado in njen dobitnik za leto 2014 za eseje Kdor prej umre, bo dlje mrtev, je tudi zdaj pod okriljem založbe UMco spisal eseje. A tokrat o zombijih. Poglobljeno analizo o zombijih, tem medijskem in filmskem fenomenu zadnjega obdobja, ki jih Štefančič vidi kot enkratno metaforo sodobnega neoliberalizma. Kot pravi: ” Zombi ni alegorija sodobnega prekarnega, fleksibilnega, postfordističnega človeka, ki se bori z odtujenostjo, temveč alegorija človeka, ki se bori za golo preživetje. Kapital ga je tako razlastil, da mu je ostalo le še golo telo – vse bolj utrujeno, vse bolj izmučeno, vse bolj rigidno, vse bolj degradirano, vse bolj mrtvo.” Hkrati pa so zombiji tudi metafora preobrazbe, revolucije meni avtor knjige. Zakaj? To in še več izveste v pogovoru z Marcelom Štefančičem, jr. v oddaji Sobotno branje. Avtorica oddaje je Liana Buršič
Vsako novo razkritje finančnih tokov, ki peljejo v davčne oaze, razgrne pred nami globlje razsežnosti tega fenomena. Daleč od tega, da bi šlo zgolj za marginalen pojav, s katerim se okoriščajo le kriminalne družbe pri pranju denarja, posamezni brezvestni poslovneži in podjetja. Vse informacije, ki iz teh sorazmerno tajnih logov vendarle najdejo pot v javnost, potrjujejo, da so davčne oaze eden ključnih motorjev sodobnega finančnega kapitalizma. Motorjev, ki osupljive količine denarja preusmerjajo mimo davčnih sistemov posameznih držav in tako občutno siromašijo javne blagajne povsod po svetu, naj gre za bogate ali revne države. Britanski raziskovalni novinar Nicholas Shaxson se je z obrisi tega razvejanega sistema začel srečevati, medtem ko je raziskoval zakulisje naftne industrije v Afriki. Ko se je vanj poglobil, ga je njegov obseg povsem šokiral. Rezultat njegovih raziskav je knjiga Otoki zakladov z zgovornim podnaslovom Davčne oaze – požiralnice svetovnega bogastva. Čeprav je v originalu izšla leta 2011 in so v vmesnem času sledila obsežna razkritja od LuxLeaksa do Rajskih dokumentov, ostaja knjiga, ki je zdaj izšla v slovenskem prevodu pri založbi Ciceron, ravno tako aktualna kot pred šestimi leti. V roke jo je vzela Nina Slaček.
Milan Jesih, bržčas največji pesnik na slovenskem Parnasu danes, je pred kratkim slovensko bralstvo presenetil z zbirko pesmi o maršalu; precej nenavadno se namreč zdi, da bi danes kdorkoli hotel pisati hvalnice Josipu Brozu. Toda branje Jesihove knjige hitro pokaže, da pesnikov Maršal le ni Tito. Kdo torej je? S čim je pritegnil pesnikovo pozornost? In zakaj si zasluži 88 rimanih pesmi v laškem enajstercu? - Odgovore na ta vprašanja smo iskali v pogovoru z Milanom Jesihom v tokratnem Sobotnem branju. Oddajo je pripravil Goran Dekleva. foto: Milan Jesih - Maršal; detajl z naslovnice (Goran Dekleva)
V oddaji Sobotno branje smo predstavili risoroman z naslovom Sanje o olimpijadi, ki ga je izrisal Nemški stripar in oblikovalec Reinhard Kleist in za katerega je v zadnjih letih prejel več nagrad. Risoroman je v prevodu Mojce Kranjc izšel pri založbi Vige Vage knjige. O knjigi pa smo se pogovarjali z urednico Anjo Golob. Voditeljica Martina Černe.
Sodobna ruska pisateljica Tatjana Tolstoj je z romanom Mjausk izpisala grozljivo-komično anti-utopijo, postavljeno nekam daleč v prihodnost, v svet po Eksploziji, v svet, kjer je na videz vse drugače, v svet, v katerem so nekateri ljudje nesmrtni in zajci prhutajo med krošnjami. A vse le ni tako drugače - kaj se vsemu navkljub le ni spremenilo in kaj vse v tem postapokaliptičnem svetu močno spominja na naš lasten čas in prostor, smo preverjali v tokratnem Sobotnem branju. Oddajo je pripravil Goran Dekleva. foto: Goran Dekleva
V knjigi Dve uri, britanskega novinarja in publicista Eda Caesarja pobliže spoznamo nekatera velika imena, ozadje in zgodovino maratona, ki ima med vsemi športi, kot ugotavlja avtor, najbolj privlačen mit o nastanku. Izročilo čudežno vzdržljivega Grka, ki je v nekaj dneh pretekel nepojmljive razdalje in na cilju umrl, je navdihnilo organizatorje prve moderne olimpijade v Atenah leta 1896 in maratonska dirka je postala del olimpijskega programa. Knjiga, ki jo je prevedel Sandi Kodrič in je lani izšla pri založbi UMco, se ukvarja tudi z absolutnimi mejami človekovih zmogljivosti in sprašuje, kdaj bo mogoče premagati 42 kilometrov in 195 metrov v manj kot dveh urah. Prelistala jo je Barbara Belehar Drnovšek.
Brezkrajna prostranstva srednje Azije, sredi njih Samarkand in Buhara, legendarni trgovski mesti na svilni poti. Prva polovica desetega stoletja, čas relativnega miru in brezsramnega obilja, čas hitro napredujoče znanosti in dovršene umetnosti. Zlati vek islamske civilizacije, skratka. To je oder, na katerega sodobni rusko-tadžiški pisatelj Andrej Volos postavlja dogajanje Vrnitve v Pandžrud, svojega odmevnega, leta 2013 z ruskim kresnikom nagrajenega romana. Glavni junak, slavni pesnik Rudaki, se – star, oslepljen in pahnjen globoko v nemilost – iz Buhare vrača v rodni Pandžrud. Zgodovinski Rudaki je sicer res bil perzijski pesnik in Volos vseskozi piše tako, da ostaja zvest historično izpričanim dejstvom, a njegov Rudaki navsezadnje vendarle postane tipičen junak ruske književnosti – na poti domov se namreč spominja svoje mladosti in zrelih let; tehta svoj nekdanji družbeni uspeh in neminljivo slavo pa tudi ceno, ki jo je zanju plačal; tuhta o lepoti, poeziji, resnici, Bogu in vse hitreje zaostrujočem se sporu med suniti in šiiti, sporu, ki bo vsak hip končal zlato dobo in ki svojo dolgo senco meče še v današnji čas. Do kakšnih ugotovitev se Rudaki, iztreznjen od življenja, na koncu dokoplje, smo preverjali v tokratnem Sobotnem branju. Gost pred mikrofonom je bil Aljoša Harlamov, ki je za slovensko izdajo Vrnitve v Pandžrud poskrbel po uredniški plati. Oddajo je pripravil Goran Dekleva. foto: Goran Dekleva
Izredna priljubljenost romana Sto let samote Gabriela Garcie Marqueza pri slovenskih bralcih priča o tem, da nam je magičnost magičnega realizma očitno pisana na kožo. Morda je zato nekoliko nenavadno, da je roman Pedro Páramo, ki je Marquezu služil za navdih, skoraj povsem neznan. Toliko bolj, ker ima ta edini roman mehiškega pisatelja Juana Rulfa v Mehiki in v celotni latinski Ameriki kultni status. Pedro Páramo je zdaj v prevodu Vesne Velkovrh Bukilica izšel v zbirki Veliki večni roman Mladinske knjige. Knjigo je v oddaji Sobotno branje v roke vzela Nina Slaček.
Na prvi pogled se slej ko prej zdi, da mora biti sodoben roman, ki govori o sodobnem romanu, o današnji literaturi, o založniški industriji na začetku 21. stoletja in podobnem, neznansko dolgočasen, zanimiv kvečjemu za pisatelje, urednike in založnike. A kdor v roke vzame Dublinesko Enriqueja Vila–Matasa, hitro ugotovi, da katalonski pisatelj odpira vrsto vprašanj, ki nas zadevajo vse, tako profesionalne kakor neprofesionalne bralce pa, po svoje, tudi vse ne-bralce. V romanu iz leta 2010 Vila–Matas – s pomočjo spretnega medbesedilnega nanašanja na eno izmed največjih umetnin 20. stoletja, na Joyceovega Uliksesa – namreč pred našimi očmi uprizori cel niz pogrebov: pogreb tradicionalnega založništva in resnega kritištva, pogreb visoke literature, ki bralcu osmišlja življenje, pogreb genialnega umetnika, ki je tako literaturo nekoč še pisal. Z razmahom svetovnega spleta, pravi Vila–Matas, je civilizacija, ki jo je vzpostavil tisk – tako imenovana »galaksija Gutenberg« – zašla, pospešeno pa jo nadomešča »galaksija Google«, ki je ne zaznamuje samo uporaba drugačne tehnologije, ampak tudi prinaša nov duh časa, nove vrednote in nove življenjske prioritete. Je torej 21. stoletje čas razkroja civilizacije ali le novo poglavje v njeni zgodovini? – Na to vprašanje smo med listanjem po Dublineski skušali odgovoriti v tokratnem Sobotnem branju, ko smo pred mikrofonom gostili Vila–Matasovo prevajalko, Veroniko Rot. Oddajo je pripravil Goran Dekleva. foto: Goran Dekleva
Roman Žeja avtorja Joja Nesboja se začne z umorom ženske, ki je bila uporabnica spletne aplikacije Tinder, ob pomoči katere se je dogovarjala za zmenke. Storilec ni pustil otipljivejših sledi in preiskava je v slepi ulici. Načelnik policije se zaveda, da primer lahko reši le Harry Hole. O tem kontradiktornem detektivu z nemogočim značajem, ki pa ga kljub vsemu moraš imeti rad, je Nesbo napisal že 11 knjig. Vse so svetovne uspešnice, prevedene v 40 jezikov. Tudi v slovenščino; za to skrbijo pri založbi Didakta. Nesbojevi privrženci zagotovo nestrpno pričakujejo upodobitev Snežaka – enega izmed prejšnjih del iz zbirke – na velikem platnu prihodnji mesec. V tokratnem Sobotnem branju pa se o letošnji svetovni novosti – romanu Žeja, ki je na Norveškem izšel v rekordni prvi nakladi 300 tisoč izvodov in se v več državah takoj povzpel na vrh knjižnih lestvic – Barbara Belehar Drnovšek pogovarja z dvema prevajalcema: Majo Lihtenvalner in Primožem Ponikvarjem.
Nikola Tesla ne potrebuje posebne predstavitve. Vizionarski izumitelj danes morda najbolje simbolizira ideal raziskovalca, ki ga zanimajo samo nova spoznanja ter želja, da bi s svojimi izumi izboljšal življenja ljudi. Njegov genij v kombinaciji z skrajno nekonformistično osebnostjo je še danes vir navdiha. Tudi v Ameriki živečemu srbskemu pisatelju Vladimirju Pišalu za njegov roman Tesla, potret med maskami. Roman, ki - morda paradoksalno - velja za najboljšo biografijo tega velikega človeka, so pri založbi Modrijan nedavno ponatisnili. To brez dvoma priča tako o privlačnosti Teslove osebnosti kot o prepričljivi Pištalovi upodobitvi. Kaj razkriva Tesla, potret med maskami, se je v oddaji Sobotno branje pozanimala Nina Slaček.
Chimamanda Ngozi Adichie je s svojimi romani Škrlatni hibiskus, Polovica rumenega sonca in Amerikanka, kratkimi zgodbami in esejistiko navdušila tako bralce kot tudi kritike. Nigerijska pisateljica, ki živi v Združenih državah Amerike, sebe opisuje kot srečno afriško feministko, ki ne sovraži moških in ki si rada namaže ustnice in nosi visoke pete zaradi same sebe in ne zaradi moških. O vsesvetovni uspešnici Vsi moramo biti feministi, ki je v prevodu Alenke Ropret izšla letos pri založbi Sanje, v tokratni oddaji, ki jo je pripravila Urška Henigman.
Knjiga z naslovom Poti je avtobiografski pustolovski roman, v katerem avtorica Robyn Davidson opisuje svoje zgodovinsko popotovanje čez avstralsko puščavo. Je ena najboljših knjig o popotništvu in raziskovanju, ki je kmalu po izidu postala mednarodna uspešnica, potem pa prerasla v sodobno potopisno klasiko. Po njeni pripovedi je bil posnet tudi odmeven istoimenski film. O avtorici in njenem delu smo se pogovarjali s prevajalko Heleno Marko. Foto: //www.flickr.com/
Svet, ki ga slika znameniti avstrijski pisatelj Thomas Bernhard, je izrazito temen, ljudje in človeška družba so kot groteskne freske razlomljenega časa. Toda njegov značilni slog, s katerim upodablja svoje temne svetove, k branju znova in znova pritegne zelo širok krog bralcev. Tudi Pripovedi, prvi izbor Bernhardove kratke proze, ki smo ga dobili v slovenskem prevodu, ponudijo vse ključne značilnosti Bernhardovega pisanja. Skoznje se obenem ponuja vpogled v zgodnje ustvarjalno obdobje tega vplivnega in prepričljivega pisatelja. V oddaji Sobotno branje se je Pripovedim posvetila Nina Slaček.
Frédéric Gros, francoski filozof (filozofsko in zgodovinsko se ukvarja predvsem s problemi psihiatrije, nasilja, vojne in varnosti, je tudi profesor na Inštitutu za politične študije v Parizu), ki mu hoja pomeni tudi svobodo in pobeg pred omejitvami, ki nam jih vsiljujeta delo ter jarem rutine, je svoja izkustva in spoznave o hoji strnil v knjigo, ki še zdaleč ni, kljub naslovu, kakšen težak in pretirano zahteven antologijsko – filozofski zbir te najbolj naravne človekove dejavnosti. Zelo poljudna knjiga je polna preprostih resnic, pa tudi globokih uvidov v to duhovno vajo (Gros tako opredeljuje hojo) predvsem s pomočjo biografskih zgodb in citatov velikih hodcev in mislecev kot so denimo Nietzsche (“Kolikor mogoče malo sedeti, ne verjeti nobeni misli, ki ni bila rojena na planem in pri svobodnem gibanju”), Rousseau, Kant, Thoreau (avtor prvega filozofskega traktata o hoji), Rimbaud, Gandhi, za katerega je hoditi pomenilo dajati prednost počasnim energijam vzdržljivosti. Ali kot je zapisal avtor Gros v knjigi: “Svoboda hoje je ravno v tem, da nismo nihče, kajti telo, ki hodi, nima zgodbe in je zgolj tok pradavnega življenja.” O Filozofiji hoje se je z urednikom knjige Goranom Potočnikom Černetom, pogovarjala avtorica oddaje Liana Buršič
Neveljaven email naslov