Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Naš novinar poroča iz Azerbajdžana
V Bakuju, kjer je zbrana mešanica izkušenih in predvsem mladih športnikov, je v teh dneh zaznati, da za igre živi celotna država. Azerbajdžanska nacionalna televizija tako rekoč 24 ur na dan prikazuje sliko z vseh prizorišč, prebivalci dežele ognja pa so navdušeni, ker so del velikega spektakla. Tako prve evropske igre Azerbajdžanci tudi jemljejo.
V teh dneh je bil zelo zanimiv pogled na eno izmed montažnih stojnic v starem delu Bakuja, kjer je bila zbrana velika množica ljudi, ki so stali v več deset metrov dolgi vrsti. Zdelo se je, da je na obisk v mesto prišla športna zvezda svetovnega formata , ki je delila avtograme. A temu ni bilo tako. Na stojnici so prodajali vstopnice.
Vsak si želi biti del tega spektakla. Da, tako resno so igre vzeli tukajšnji prebivalci. Le ti z dobro voljo in veliko pozitivne energije skrbijo, da bi se vsi mi, ki smo v teh dneh v Bakuju, tukaj počutili kar se da domače. Čeprav je takih, ki so v Bakuju le gledalci bolj malo, smo zato tisti, ki smo tukaj po službeni dolžnosti, deležni velike pozornosti.
“Welcome to Baku“- dobrodošli v Bakuju. To je največkrat izrečena besedna zveza, ki smo jo tukaj deležni vsakodnevno od tako rekoč vsakogar. Bodisi s strani številnih prostovoljcev, uličnih prodajalcev, vojakov in tudi policistov, ki pod žgočim soncem ob povprečno 35-ih stopinjah celzija, varujejo prizorišča in ulice v polni bojni opremi.
Res je, da se prve evropske igre imenujejo po glavnem mestu Azerbajdžana, kjer se dogaja večina športnih dogodkov. A je svoj kos pogače ob pisanju zgodovine dobil tudi Mingachevir, četrto največje mesto v državi, ki gosti tekme v kajaku in kanuju. Svojevrstno doživetje je že sama pot iz prestolnice na vzhodu do mesta na zahodni strani dežele ognja.
Vozniki morajo biti na avtocesti skozi suho in neporaščeno pokrajino pozorni predvsem na številne živali ob cesti, ki lahko v vsakem trenutku zaidejo na cesto. Po slabih petih urah vožnje vas v Mingachevirju pričaka pravi Azerbajdžan. Prazne ulice oznanjajo, da je večina, predvsem mlajšega prebivalstva, odšla svojo srečo iskati v Baku. Tam je seveda vse drugače.
Mladenič, ki nas je v glavnem mestu prostovoljno pospremil iz ene izmed mestnih restavracij do nekaj kilometrov oddaljenega prizorišča tekem v namiznem tenisu, nam je ves čas zatrjeval, kako rad ima Slovenijo. Pravi, da sicer ne ve, kje točno je Slovenija. A tudi to je del prej omenjene prijaznosti gostiteljev. Pozna pa Evo Boto, ki je tukaj leta 2012 predstavljala deželo na sončni strani Alp na pesmi evrovizije- prvega velikega dogodka, ki se je zgodil v Bakuju.
Kaj pa športna plat? Eden izmed taksistov me je včeraj v azerščini, s pomočjo kretenj z rokami, vprašal po medaljah slovenskih športnikov v Bakuju. Žal je bila moja kretnja sklenjen palec in kazalec na roki, ki sta ponazarjala število slovenskih medalj na igrah. Ko je starejši možakar opazil številko nič, se mi je skorajda začel opravičevati.
A zato seveda ni bilo potrebe. Imamo dve četrti mesti. Še veliko bo priložnosti za osvojitev kakšne medalje. Kot jih bo še veliko tudi za Baku. Prva že leta 2020, ko bo mesto gostilo tekme evropskega prvenstva v nogometu. Naslednja pa bo lahko izpolnitev novih sanj, ko se bodo morda v mestu vetra zgodile tako želene olimpijske igre.
Bojan Tokić je zmagal v drugem krogu turnirja evropskih iger v Bakuju!?? naslednji, prosim! @Val202 @TeamSlovenia pic.twitter.com/ZbBh5uSfyu
— Marko Cirman (@MarkoCirman) June 17, 2015
Naš novinar poroča iz Azerbajdžana
V Bakuju, kjer je zbrana mešanica izkušenih in predvsem mladih športnikov, je v teh dneh zaznati, da za igre živi celotna država. Azerbajdžanska nacionalna televizija tako rekoč 24 ur na dan prikazuje sliko z vseh prizorišč, prebivalci dežele ognja pa so navdušeni, ker so del velikega spektakla. Tako prve evropske igre Azerbajdžanci tudi jemljejo.
V teh dneh je bil zelo zanimiv pogled na eno izmed montažnih stojnic v starem delu Bakuja, kjer je bila zbrana velika množica ljudi, ki so stali v več deset metrov dolgi vrsti. Zdelo se je, da je na obisk v mesto prišla športna zvezda svetovnega formata , ki je delila avtograme. A temu ni bilo tako. Na stojnici so prodajali vstopnice.
Vsak si želi biti del tega spektakla. Da, tako resno so igre vzeli tukajšnji prebivalci. Le ti z dobro voljo in veliko pozitivne energije skrbijo, da bi se vsi mi, ki smo v teh dneh v Bakuju, tukaj počutili kar se da domače. Čeprav je takih, ki so v Bakuju le gledalci bolj malo, smo zato tisti, ki smo tukaj po službeni dolžnosti, deležni velike pozornosti.
“Welcome to Baku“- dobrodošli v Bakuju. To je največkrat izrečena besedna zveza, ki smo jo tukaj deležni vsakodnevno od tako rekoč vsakogar. Bodisi s strani številnih prostovoljcev, uličnih prodajalcev, vojakov in tudi policistov, ki pod žgočim soncem ob povprečno 35-ih stopinjah celzija, varujejo prizorišča in ulice v polni bojni opremi.
Res je, da se prve evropske igre imenujejo po glavnem mestu Azerbajdžana, kjer se dogaja večina športnih dogodkov. A je svoj kos pogače ob pisanju zgodovine dobil tudi Mingachevir, četrto največje mesto v državi, ki gosti tekme v kajaku in kanuju. Svojevrstno doživetje je že sama pot iz prestolnice na vzhodu do mesta na zahodni strani dežele ognja.
Vozniki morajo biti na avtocesti skozi suho in neporaščeno pokrajino pozorni predvsem na številne živali ob cesti, ki lahko v vsakem trenutku zaidejo na cesto. Po slabih petih urah vožnje vas v Mingachevirju pričaka pravi Azerbajdžan. Prazne ulice oznanjajo, da je večina, predvsem mlajšega prebivalstva, odšla svojo srečo iskati v Baku. Tam je seveda vse drugače.
Mladenič, ki nas je v glavnem mestu prostovoljno pospremil iz ene izmed mestnih restavracij do nekaj kilometrov oddaljenega prizorišča tekem v namiznem tenisu, nam je ves čas zatrjeval, kako rad ima Slovenijo. Pravi, da sicer ne ve, kje točno je Slovenija. A tudi to je del prej omenjene prijaznosti gostiteljev. Pozna pa Evo Boto, ki je tukaj leta 2012 predstavljala deželo na sončni strani Alp na pesmi evrovizije- prvega velikega dogodka, ki se je zgodil v Bakuju.
Kaj pa športna plat? Eden izmed taksistov me je včeraj v azerščini, s pomočjo kretenj z rokami, vprašal po medaljah slovenskih športnikov v Bakuju. Žal je bila moja kretnja sklenjen palec in kazalec na roki, ki sta ponazarjala število slovenskih medalj na igrah. Ko je starejši možakar opazil številko nič, se mi je skorajda začel opravičevati.
A zato seveda ni bilo potrebe. Imamo dve četrti mesti. Še veliko bo priložnosti za osvojitev kakšne medalje. Kot jih bo še veliko tudi za Baku. Prva že leta 2020, ko bo mesto gostilo tekme evropskega prvenstva v nogometu. Naslednja pa bo lahko izpolnitev novih sanj, ko se bodo morda v mestu vetra zgodile tako želene olimpijske igre.
Bojan Tokić je zmagal v drugem krogu turnirja evropskih iger v Bakuju!?? naslednji, prosim! @Val202 @TeamSlovenia pic.twitter.com/ZbBh5uSfyu
— Marko Cirman (@MarkoCirman) June 17, 2015
Letošnja sezona svetovnega prvenstva v motokrosu je ena najbolj izenačenih doslej. V boju za naslov prvaka so trije tekmovalci, med katerimi je tudi slovenski predstavnik Tim Gajser, na koledarju pa le še štiri dirke.
79. kolesarska dirka po Španiji se je začela s posamično vožnjo na čas. Osrednji slovenski adut za najvišja mesta je Primož Roglič, ki je eden najuspešnejših tekmovalcev v zgodovini dirke. Zasavec je dirko dobil v letih 2019, 2020 in 2021.
Poletni del sezone v smučarskih skokih se je začel v Courchevelu v Franciji, kjer žensko reprezentanco že vodi novi trener Jurij Tepeš.
Nogometaši Celja so se v 3. krogu kvalifikacij za uvrstitev v Evropsko ligo pomerili z irskimi prvaki iz Dublina, z ekipo Shamrock Rovers.
S tekmo prestižne narave med sedanjima zmagovalcema lige prvakov in evropske lige, Real Madridom in Atalanto, se je sinoči v Varšavi še uradno začela nova evropska klubska nogometna sezona.
Po koncu iger 33. olimpijade v Parizu so nekateri športniki med povratkom domov spisali zanimive zgodbe.
Dobra dva tedna smo bili zaprti v športnem mehurčku tisočerih barv, vonjev in okusov. Bolj kot to pa so nas privlačile kolajne. Za uspehom se je gnalo 11.000 športnic in športnikov.
Ko je Janja Garnbret v steni, je videti enostavno, včasih celo igraje. A resnica je precej drugačna. Za lahkotnostjo so ure trdega dela, osredotočenosti, tudi solz.
Slovenija je lovila svetovne prvake Dance, se jim približala le na gol zaostanka, v zadnjih trenutkih olimpijskega polfinala pa izenačenje ni uspelo.
Toni Vodišek ohranja najboljše izhodišče pred nadaljevanjem finala v razredu formula kite. Še enkrat več pa se je izkazalo, kako nepredvidljiv šport je jadranje.
Nekdanji rokometaš Kristijan Čeh na olimpijskem stadionu ni vrgel dovolj daleč, da bi osvojil eno od razpoložljivih medalj. V igri zanjo pa ostajajo slovenski rokometaši, ki so s 33 : 28 premagali Norveško. Pred 25.000 gledalci so podaljšali svoje bivanje v olimpijski vasi, sicer ne tisti, ki smo jo največkrat omenjali.
Janja Garnbret poskuša postati prva športna plezalka z dvema zlatima olimpijskima kolajnama.
Poljaki so končali sanje slovenskih odbojkarjev v Parizu. Boleč poraz pa ne pomeni, da odbojkarji niso zmagovalci.
Jadralci imajo svoj Pariz v Marseillu. Nastope v jadralskem razredu formula kite je uspešno začel Toni Vodišek.
Jan Tratnik je pristal na končnem osmem mestu dolge cestne preizkušnje, kar je četrta najboljša olimpijska uvrstitev slovenskih kolesarjev v zgodovini.
Slovenski odbojkarji so za prvo mesto v predtekmovalni skupini A premagali gostitelje olimpijskih iger, aktualne zmagovalce lige narodov in branilce olimpijskega zlata Francoze. Napetost v dvorani z 12.500 sedeži bi lahko rezal.
Slovenske rokometašice so po porazu z Nemčijo izgubile tudi proti Norveški, prikazale pa precej boljšo igro. Še vedno ohranjajo možnosti za napredovanje v četrtfinale.
Na olimpijskih igrah tekmujejo le najboljši. Navijači znajo vrhunske nastope nagraditi, ne glede na uro, nacionalnost športnikov ali vremenske pogoje.
V športu se veliko ne da narediti čez noč. Razmislek o razmerah v domačem judu ob zlati olimpijski kolajni Andreje Leški.
Neveljaven email naslov