Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
„Önkéntes” gyakornokság.
721 epizod
Vannak, akik csak gondolják, de mi papírra is vetjük, és szóvá is tesszük! Nem csupán a szemet szúró, nem helyénvaló dolgokra, hanem a pozitív példákra is odafigyelnek szerkesztőink. A vasárnaponként jelentkező Szóvá teszem című rovat készítői mindig arra ügyelnek, hogy időszerű témáról szóljanak Önökhöz.
„Önkéntes” gyakornokság.
Lendva Várja Önt … valójában kit és mit az utóbbi hónapokban? Egy biztos, a Lendva Várja Önt Turisztikai Szövetség a héten, szerdán megtartott választói közgyűlésére a sajtó képviselőit semmiképp sem várták. Már az eseményre szóló meghívón világosan feltüntették, hogy a közgyűlést a tagság zárt ajtók mögött kívánja megtartani.
Márciust mutat a naptár, a nőnapot március15-e követte, aztán Szlovéniában az anyák napját is ebben a hónapban ünneplik. Ezért mai írásom tartalmát a nem és nemzet fogalma köré rendezem.
Az alacsony felvásárlási árak, a magas költségek, a dömpingben érkező olcsó importáruk és a bonyolult környezetvédelmi jogszabályok miatt dühödtek fel annyira, hogy az utcákra vonultak.
Az internethálózatot nem a gyerekek miatt hozták létre, de a mai fiatalok gyermekkora az interneten zajlik.
A szlovén kultúra jegyében zajlott a mögöttünk levő hét, de több jellemzője is volt. Tisztelettudóan viselkedtünk egymás iránt. Vagy mondhatnám akár azt is, hogy kulturáltan. Sajnos, nem mindig van ez így. Az elmúlt hét munkanapjai másként teltek. A politikai színtérre gondolok, a számos „színjátékra”, amely, ugyan mi azt gondoljuk, hogy a nagyközönség előtt zajlik, de koránt sincs így.
A múltkori halálos kimenetelű balesetből rengeteget tanulhatunk. Ha kilépünk a házból, akkor azért nem árt tudni, hogy a terepen hol, kire és milyen formában számíthatunk, ha bajba kerülnénk.
Bojan – az elmúlt hét leghíresebb orvos-keresztneve. Dr. Bojan Kontestabile, aki a nyilvánosság előtt arról tett panaszt, hogy szakorvosként bizony mennyire alulfizetett egy takarítónővel szemben. Mert a nettó 5490 euró, amit a 203 ledolgozott és 184 készenléti óráért kapott, 14 eurós órabért tesz ki. A takarítónő markát pedig 20 euró üti egy óra munkáért.Tisztelt hallgatóink, eme gusztustalan kijelentéssel nem zavarnám az Önök vasárnapját, ha nem a legalacsonyabb fizetési kategóriába tartozó munkaerővel történt volna ismét az összehasonlítás. A doktor úr, aki valószínűleg az orvosok alacsony bérét kívánta példájával ecsetelni, szerény véleményem szerint inkább rossz szolgálatot tett a január 15-től sztrájkoló orvosoknak, akik miatt már e nélkül is két táborba oszlott a nyilvánosság. Mondanom sem kell, kinek a pártját fogja a többség.
A kultúra fogalmának három jelentést tulajdonítunk. Az első szerint a kultúra az ember által létrehozott tárgyi és szellemi értékek összessége. Ide tartozik a művelődés és műveltség valamennyi területe. A második jelentés az egyén iskolázott mivoltára vonatkozik, míg a harmadik valaminek a biológiai értelemben vett termesztésére. Például a cukorrépa is kultúra, csak éppen szántóföldi. Ha a fogalom első magyarázatát nézzük, akkor a kultúra olyan alapjelenség, amely meghatározza a társadalmat, meghatározza az embert. Társadalomtudományi megközelítésben olyan értékek halmaza, amely generációról generációra öröklődik, s mint ahogy a kommunikációban is, szükség van hozzá átadóra és befogadóra. Csak közösségi létben létezhet, és az egymással való érintkezésben marad fenn. Kultúra lehet az írott szó, a szájhagyomány, a dal, a festmény, a fénykép, de lehet egy öltés, egy ház, egy mozdulat is. A kultúra mi magunk vagyunk, a nyelvünk, az ismereteink, a szokásaink. Az, amit magunk körül megalkotunk az utókor számára. Muravidék mindig is soknemzetiségű vidék volt, sokféle ember, nyelv és hagyomány találkozási pontja. Szerintem mi, itt élők gazdagabbak és jobbak lettünk ezáltal. Látókörünk szélesedett, és nyitottabbak lettünk. Mindezt úgy, hogy saját identitásunkat, gyökereinket nem veszítettük el. A magyar kultúra napja alkalmából sokszor felmerül a kérdés, kik is vagyunk, hova is tartozunk, mi lesz velünk. A nemzet legfontosabb összetartó ereje a kultúrája és a nyelve. Ha nincs művelője, eltűnik mind a kettő. A kultúra nemcsak a múlt értékeinek továbbadásában játszik szerepet, hanem alakítja a jelent és a jövőt. Segít a tájékozódásban, gyarapítja a szellemi tőkét, erősíti a közösséget. Muravidéken, egy többnemzetiségű közösségben ez még fontosabb. Úgy gondolom, nyitottnak kell maradnunk más kultúrák felé is, hiszen az új ismeretek teszik gazdagabbá az embert. De ettől még nem kell lemondanunk saját magunkról. Kodály Zoltán zeneszerző fogalmazta meg: „Kultúrát nem lehet örökölni. Az elődök kultúrája egykettőre elpárolog, ha minden nemzedék újra meg újra meg nem szerzi magának.”
Vannak, akik csak gondolják, de mi papírra is vetjük, és szóvá is tesszük! Nem csupán a szemet szúró, nem helyénvaló dolgokra, hanem a pozitív példákra is odafigyelnek szerkesztőink. A vasárnaponként jelentkező Szóvá teszem című rovat készítői mindig arra ügyelnek, hogy időszerű témáról szóljanak Önökhöz.
Térjünk vissza a bennem megfogalmazódó kívánságokhoz, amelyek a jövőbe fektetett értékekként térülhetnek majd meg egy közösség életében!
Az új esztendő mindig valami újnak a kezdete. Minden kedves rádióhallgatónknak bolodg új évet kívánunk!
Vannak, akik csak gondolják, de mi papírra is vetjük, és szóvá is tesszük! Nem csupán a szemet szúró, nem helyénvaló dolgokra, hanem a pozitív példákra is odafigyelnek szerkesztőink. A vasárnaponként jelentkező Szóvá teszem című rovat készítői mindig arra ügyelnek, hogy időszerű témáról szóljanak Önökhöz.
Mennyire fog érvényesülni a Dubajban elfogadott egyezmény a klímaváltozás megfékezése érdekében?
Az ország legnagyobb és legfontosabb kulturális intézményének sorsa senkit sem szabadna hidegen hagyjon.
Legfelsőbb képviselőink sem álltak ki a szervezet úgynevezett zöldmagjának követelése mellett.
Jó napot kívánok a kedves hallgatóknak! Szlovénia kicsi ország, de annál nagyobb a közszférája. Az államapparátusban számtalan közintézményünk van, kezdve a közigazgatástól az egészségügyön, a gazdaságon és az oktatáson át egészen a kultúráig vagy a médiáig. Vannak ügynökségek, igazgatóságok, társaságok, felügyelőségek, közalapítványok és még sorolhatnám. Természetesen minden ilyen intézménynek vagy egy elnöke, igazgatója, vezetője. Valaki, aki ott ül a legfelső székben. Elvileg ő az, aki irányít, és mindenért vállalja a felelősséget. Ő adja a nevét és az arcát. Ha rosszul vezeti az intézményt, vagy kárt okoz neki, esetleg valamilyen gyanús dologba keveredik, akkor vezetőként, ahogy az előbb említettem, vállalja a felelősséget, és ha kell, távozik. És vállalja akár a jogi következményeket is. Jobb országokban ez így szokás. Nálunk ez ritkán fordul elő. A többség – felelősség ide vagy oda, törvény ide vagy oda, erkölcsi kérdés ide vagy oda – nagyon ragaszkodik a székéhez. Van, aki akár évtizedeken keresztül meg tud maradni ugyanabban a vezetői pozícióban, még úgy is, hogy már nincs vízió, nincs új ötlet, nincs új hozzáállás, nincs bizalom. Ha valami csoda folytán mégis távozásra kényszerül az illető, akkor sincs semmi baj, nincs ok az aggodalomra, nincs következmény. Sőt, az állami gépezetben úgyis akad másik vezetői pozíció. Ha nem, akkor majd csinálunk neki, mert valahol a háttérben mindig meghúzódik egy kapcsolati szál, egy érdek, egy szívesség. Mert nálunk így megy ez. Egyik székből a másikba. Szinte mindegy, hogy milyen intézmény, csak pozíció legyen. Végső esetben még a politikában is ki lehet kötni. Az alkalmasság ott aztán tényleg nem követelmény. Sokszor az az érzésem, hogy az Alpok napos oldalán az a szabály, hogyha egyszer valaki az állami intézményrendszerben pozícióba kerül, onnantól kezdve neki alanyi jogon megjár, hogy élete végéig funkcióban maradjon. Mindössze egyszer kell megküzdeni a helyért, onnantól már csak arra kell figyelni, hogy legyen elég kapcsolat és viszonzatlan szívesség.
Jó napot kívánok a tisztelt hallgatóknak Márton-nap másnapján vagy Márton-nap vasárnapján, ha úgy tetszik. Az újbor ünnepe volt tegnap, hiszen a népi hiedelem szerint a hordókban a must tegnap változott borrá. A termelő évről évre szüret után életre kelti, megteremti a bor következő generációját. A bor élő anyag. Megszületik, majd állandóan változik, egy ideig fejlődik, s a csúcsra kerülve felcsillantja legjobb tulajdonságait: zamatát, illatát, teljességét. Titokzatos ital, ami csak azoknak tárulkozik fel, akik okosan, szépen közelítenek hozzá. Azt mondják, borban az igazság. És mennyi igazság van ebben a mondásban, hiszen az ember egy-két pohár bor után felszabadultabb és könnyebben kimondja azt, amit tiszta fejjel talán sosem tenne meg. A borivás kultúrája az utóbbi években magas fokra emelkedett. Az emberek már megadják a módját, kevesebb és minőségibb bor mellett fogyasztják el az ebédet vagy a vacsorát: a kacsa- vagy libasültet párolt káposzta és laska körettel. Nem mindegy, hogy a termelők nagy mennyiséget vagy finom minőséget kínálnak a piacon, hogy a kínálat ízléses címkével ellátott szép palackban kerül a fogyasztó elé, aminek ára van, vagy a diszkontban műanyag palackban vásároljuk meg az olcsó behozatalú bort. Vidékünkön továbbra is a forgalmazás nehezíti a kisgazdák életét, mert nincs jól bevált piacuk. Évtizedekkel ezelőtt sokan az ígért nagypince létrehozásához fűztek reményeket, majd néhány évvel később egyfajta társulási folyamat kezdődött el. Pozitívan fogadták egy szövetkezet létrehozásának ötletét még a nagyobb szőlősgazdák is. Az érintettek a minőségi, palackozott borok eladásában látták a megoldást. Közös márkanévvel fellépni a piacon, akár a külföldin is. Azóta már sok szüret elmúlt, a gazdák a termést sokszor leszedték, feldolgozták. Volt jégeső, fagy, szárazság. A lendvai borok szervezett értékesítéséből, a szövetkezetből vagy más társulásból mégsem lett semmi. A nagyobb borosgazdáknak nagy erőfeszítésekkel, rengeteg munkával és magas befektetések árán szerencsére sikerült feltörniük. A Lendva-vidéki borok ott vannak a legmagasabb szintű országos minősítéseken, az európai piacon, sőt más kontinenseken is számos elismerésben részesülnek. A kistermelők másként oldják meg a problémát. Kivágják ültetvényük nagy részét, csak 200-300 tőkét hagynak, ami azt jelenti, hogy saját részükre termelnek csak bort. Gyönyörű domboldalainkon egyre kevesebb a megművelt ültetvény, egyre több a burjánzó gaznövénnyel benőtt terület. És ez nem álom, ez a valóság. Ugyanakkor nem leányálom az aranyszínű sárgaság sem, amit az amerikai szőlőkabóca terjeszt, és az utóbbi években nagy tért hódított nálunk is. A beteg növények száma évente megtízszereződhet, és kötelező eltávolítani azokat. Ami tőkét a gazdák nem a csalódottságuk miatt vágnak ki, azt kényszerből kell megtenniük a betegség miatt. Legyen így vagy úgy, öröm vagy üröm, a Márton-nap elmúlt. Vidékünkön, számos rendezvény keretében, ezekben a napokban megadtuk ennek a népi ünnepnek a méltó tiszteletet. A mustból bor lett, amiben sok az igazság. Egészségükre! De csak kulturáltan, mértékkel fogyasszák!
Neveljaven email naslov