Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Pozimi se ob Zbiljskem jezeru zberejo nekatere ptice, ki jim je drugje prehladno. V četrtek pa so kamp Smlednik, ki ni prav daleč stran, okupirali psi. In to kar 650 takšnih, ki jim mraz prav dobro dene.
Nejc Smole, predsednik krajevne skupnosti Smlednik, je povedal, da gre za letno različico zimskega športa, pri katerem psi seveda ne vlečejo sani, pač pa kolesarje, tekače, tiste na skuterjih oziroma skirojih in štirikolesne vozičke.
Na tem tekmovanju, kot že ime pove – prvenstvo čistokrvnih polarnih vlečnih psov – so dovoljene samo naslednje pasme: husky, samojed, aljaški malamut in grendlanski pes.
Idejni vodja oziroma tisti, ki je najbolj zaslužen, da je po Italiji, Belgiji, Nizozemski in mestu ob avstrijsko-češki meji letos gostiteljica prvenstva čistokrvnih polarnih vlečnih psov Slovenija, je Matjaž Ovsenek, tudi član Kluba slovenskih vodnikov čistokrvnih psov.
Ko je sneg, ga lahko vidite na smučeh z vpreženim psom, kar se imenuje skijoring, te dni pa je svojo Kiro vpregel v kolo, kar se imenuje bikejoring – in to je ena izmed štirih disciplin, v katerih se te dni pri nas meri 107 ekip iz 10. držav.
“Najštevilčnejšo zasedbo imajo Avstrijci, ki bodo prav gotovo pobrali tudi največ kolajn. Zelo močni pa so tudi Italijani, Čehi, Slovaki, sploh tekači. Recimo Marcel Matanin je tudi pri nas že večkrat tekel gorski tek na Šmarno goro in Slovenijo dobro pozna.”
Iz Avstrije je k nam prišel tudi prvak v vleki s skirojem Klaus Flinger.
“Začel sem z nogometom, potem sem kolesaril – take dolge ture, več kot 1200 in 1400 kilometrov. Potem sem ugotovil, da je tudi teči prijetno. Začel sem teči maratone in ultramaratone, ko tečeš 24 ur. Največji dosežek je bil 240-kilometrski maraton čez Saharo v sedmih dneh. Vse, kar potrebuješ v 7. dneh, spakiraš v nahrbtnik in tečeš z njim in vse, kar dobiš od organizatorjev, je od 10 do 12 litrov vode na dan. Potem pa je družina želela psa. Sprva sem rekel, da psa pa res ne potrebujemo. Pa so me prepričali, da lahko z njim treniram na smučeh, ki jih bo vlekel. Začelo me je zanimati, začel sem se učiti in v petih letih sem postal svetovni prvak.”
V canicrossu oziroma teku s psom je bilo tudi kar nekaj tekmovalk. No, ne nekaj. Na celotnem tekmovanju v Smledniku naj bi bila kar polovica tekmovalk, vsaj tistih s človeško podobo.
Barbaro Rink je mraz motil bolj kot njeno Albo: “Kuža pri teh temperaturah dela bolje, kot če je topleje.” Tekmovalka je še povedala, da je edina razlika teka s psom ta, da je pri njem hitrost veliko večja, kot bi jo dosegel tekač sam.
In čeprav imajo ti polarni psi, ki so zasedli del Gorenjske vleko v krvi, pa imajo eno pomanjkljivost: če ne gre zares, ne dajo vsega od sebe.
Vse od sebe pa so na progah treh občin – Medvode, Šenčur in Vodice – dali tekmovalci 5. Evropskega prvenstva čistokrvnih polarnih vlečnih psov 2011, pa čeprav gre bolj kot za tekmovanje za hobi in druženje.
Pozimi se ob Zbiljskem jezeru zberejo nekatere ptice, ki jim je drugje prehladno. V četrtek pa so kamp Smlednik, ki ni prav daleč stran, okupirali psi. In to kar 650 takšnih, ki jim mraz prav dobro dene.
Nejc Smole, predsednik krajevne skupnosti Smlednik, je povedal, da gre za letno različico zimskega športa, pri katerem psi seveda ne vlečejo sani, pač pa kolesarje, tekače, tiste na skuterjih oziroma skirojih in štirikolesne vozičke.
Na tem tekmovanju, kot že ime pove – prvenstvo čistokrvnih polarnih vlečnih psov – so dovoljene samo naslednje pasme: husky, samojed, aljaški malamut in grendlanski pes.
Idejni vodja oziroma tisti, ki je najbolj zaslužen, da je po Italiji, Belgiji, Nizozemski in mestu ob avstrijsko-češki meji letos gostiteljica prvenstva čistokrvnih polarnih vlečnih psov Slovenija, je Matjaž Ovsenek, tudi član Kluba slovenskih vodnikov čistokrvnih psov.
Ko je sneg, ga lahko vidite na smučeh z vpreženim psom, kar se imenuje skijoring, te dni pa je svojo Kiro vpregel v kolo, kar se imenuje bikejoring – in to je ena izmed štirih disciplin, v katerih se te dni pri nas meri 107 ekip iz 10. držav.
“Najštevilčnejšo zasedbo imajo Avstrijci, ki bodo prav gotovo pobrali tudi največ kolajn. Zelo močni pa so tudi Italijani, Čehi, Slovaki, sploh tekači. Recimo Marcel Matanin je tudi pri nas že večkrat tekel gorski tek na Šmarno goro in Slovenijo dobro pozna.”
Iz Avstrije je k nam prišel tudi prvak v vleki s skirojem Klaus Flinger.
“Začel sem z nogometom, potem sem kolesaril – take dolge ture, več kot 1200 in 1400 kilometrov. Potem sem ugotovil, da je tudi teči prijetno. Začel sem teči maratone in ultramaratone, ko tečeš 24 ur. Največji dosežek je bil 240-kilometrski maraton čez Saharo v sedmih dneh. Vse, kar potrebuješ v 7. dneh, spakiraš v nahrbtnik in tečeš z njim in vse, kar dobiš od organizatorjev, je od 10 do 12 litrov vode na dan. Potem pa je družina želela psa. Sprva sem rekel, da psa pa res ne potrebujemo. Pa so me prepričali, da lahko z njim treniram na smučeh, ki jih bo vlekel. Začelo me je zanimati, začel sem se učiti in v petih letih sem postal svetovni prvak.”
V canicrossu oziroma teku s psom je bilo tudi kar nekaj tekmovalk. No, ne nekaj. Na celotnem tekmovanju v Smledniku naj bi bila kar polovica tekmovalk, vsaj tistih s človeško podobo.
Barbaro Rink je mraz motil bolj kot njeno Albo: “Kuža pri teh temperaturah dela bolje, kot če je topleje.” Tekmovalka je še povedala, da je edina razlika teka s psom ta, da je pri njem hitrost veliko večja, kot bi jo dosegel tekač sam.
In čeprav imajo ti polarni psi, ki so zasedli del Gorenjske vleko v krvi, pa imajo eno pomanjkljivost: če ne gre zares, ne dajo vsega od sebe.
Vse od sebe pa so na progah treh občin – Medvode, Šenčur in Vodice – dali tekmovalci 5. Evropskega prvenstva čistokrvnih polarnih vlečnih psov 2011, pa čeprav gre bolj kot za tekmovanje za hobi in druženje.
V dnevu ruske vojaške invazije na Ukrajino smo se pogovarjali s politologom in nekdanjim diplomatom, ki je nekaj let živel v Ukrajini ter ima tam še vedno veliko stikov, dr. Denisom Mancevičem. "Putin je v preteklosti skrbno varoval ali poskušal ustvariti podobo strateškega državnika, ki za razliko od kolegov z Zahoda ne vleče potez iz danes na jutri, ampak so te poteze premišljene. V zadnjih dneh pa vidimo predvsem iracionalne odločitve." "Zjutraj sem prejel klic iz Kijeva. Nekdanji sodelavec mi je povedal, da se z družino umika in da bodo poskušali pobegniti na Poljsko." Dr. Mancevič pravi, da je Ukrajina je v zadnjem desetletju močno nazadovala. Nikakor niso bolje pripravljeni na vojno kot leta 2014, v resnici niso dobro pripravljeni na invazijo.
Evgeny Goreshnik je raziskovalec, zaposlen na Inštitutu Jožef Stefan, kjer deluje na področju anorganske kemije. Iz ukrajinskega Lvova se je najprej odselil v Nemčijo, zdaj pa že 17 let živi v Sloveniji. Čeprav je daleč od doma, je z njim vseskozi povezan, saj v Lvovu živijo njegova mama, drugi sorodniki in prijatelji. Dogajanje v Ukrajini spremlja že vse od leta 2014, ko si je Rusija priključila polotok Krim, ob priznanju Donecke in Luganske republike pa je po njegovem mnenju šlo za pričakovano in spretno zrežirano dogajanje. "Če Zahod ne bo uvedel sankcij, ki bi onesposobile Rusijo, se bojim, da bo Putin želel v celoti spremeniti ukrajinsko vlado in iz Ukrajine ustvariti svoj satelit."
Od današnjega jutra lahko iz ukrajine spremljamo prve posnetke padajočih bomb, požarov in slišimo zvoke eksplozij. Začela se je invazija v polnem obsegu - glavno vprašanje zadnjih dni in tednov je bilo, ali se bo Putin ob odločitvi za vojaško posredovanje namenil Ukrajino napasti z več strani ali se bo odločil za omejen spopad na vzhodu. Zdaj je jasno, da je pred Ukrajino in Evropo nova velika vojna. Miha Lampreht, urednik in novinar Radia Slovenija, ki je velik del svoje kariere preživel kot dopisnik iz Rusije, pravi, da Putin računa na vojaški zlom Ukrajine. "Putin se zmeni samo še zase, zaveda se svoje vojaške moči. V Rusiji, v Kremlju, vlada stranka vojne, ne stranka miru."
Po ruskem priznanju samooklicanih Ljudskih republik Doneck in Lugansk na vzhodu Ukrajine se vrstijo mednarodne obsodbe poteze Kremlja in opozorila o kršitvah mednarodnega prava, napovedujejo in sklicujejo se izredna srečanja. A včerajšnja Putinova poteza ni nikakršno presenečenje, pravzaprav je v skladu z njegovim dosedanjim delovanjem, pravi Branko Soban, zunanjepolitični komentator časopisa Delo in večletni dopisnik iz Moskve.
Ker slovenski navijači športnih junakov ne morete spremljati v Pekingu, na Valu 202 olimpijsko razpoloženje raznašamo po Sloveniji. S terenskim studiem in navijaško-rekreativnim središčem. V družbi prijateljev lahko v živo spremljate uspehe slovenskih športnikov, se preizkusite v različnih disciplinah, pozdravite pa lahko tudi slovenske junake. V Velenju se nam je pridružila Gloria Kotnik, dobitnica bronaste olimpijske kolajne v paralelnem veleslalomu v deskanju na snegu. Pred kratkim sta se nam pridružili tudi dvakrat zlata Urša Bogataj in zlata ter bronasta Nika Križnar. V Kranjski Gori je v terenski studio prišel vedno zgovoren Cene Prevc, ki je na ekipni moški tekmi osvojil srebrno kolajno.
V času olimpijskega dogajanja v Pekingu odkrivamo in spoznavamo zanimivosti in fenomene te države. Pomaga nam Žiga Tršar, sinolog, trener kung fuja in sodni tolmač za kitajski jezik. V zadnji, deseti epizodi se vračamo k jeziku. Namenjamo jo premisleku o prevzemu kitajskih geografskih imen in izvoru slovenskih poimenovanj za nekatere značilno kitajske predmete. Ste se kdaj vprašali od kot izvira že ime Kitajska?
V času olimpijskega dogajanja v Pekingu odkrivamo in spoznavamo zanimivosti in fenomene te države. Pomaga nam Žiga Tršar, sinolog, trener kung fuja in sodni tolmač za kitajski jezik. Ko v naglici prebrskamo svetovni splet, lahko tam hitro srečamo različne zapise o tem, da Kitajci recimo zelo glasno govorijo in da ni nič neobičajnega, da v javnosti tudi pljuvajo, saj je to v njihovi kulturi nezaznamovano početje.
V času olimpijskega dogajanja v Pekingu odkrivamo in spoznavamo zanimivosti in fenomene te države. Pomaga nam Žiga Tršar, sinolog, trener kung fuja in sodni tolmač za kitajski jezik. Ste že slišali za rek: Izberi si vsaj tako dobrega prijatelja, kot si sam? Tokrat spoznavamo konfucianizem. Nekje iz srednješolskih časov je ta pojem marsikomu ostal v podzavesti, a le redko kdo ve, za kaj pravzaprav gre.
Letos mineva 70 let od ene najhujših zim zadnjega stoletja. V nižinskih predelih Slovenije je namreč leta 1952 zapadlo največ snega, odkar so sredi 19. stoletja začeli z meteorološkimi merjenji. Prav te dni, med 13. in 15. februarjem, je nepretrgoma snežilo kar 50 ur. Skupaj z novozapadlim snegom je bela odeja tudi v dolinah merila več kot dva metra. Še posebej hudo je bilo v Posočju, kjer je v snežnih plazovih življenje izgubilo 14 domačinov, gospodarska škoda je bila ogromna. Takratna vlada je odredila celo mobilizacijo. Vest o nesreči se je razširila po vsej Jugoslaviji, kjer so začeli zbirati denarno pomoč. Zanimivosti iz arhivov in spomine na snežno katastrofo leta 1952 je združila Mariša Bizjak.
Olimpijske igre so tekmovanje, kjer se spišejo neverjetne zgodbe in prepletajo takšna ali drugačna čustva. Vrtiljak slednjih pa je že pred igrami doživel eden od slovenskih junakov iger v Pekingu, srebrni Žan Kranjec. Najboljši slovenski veleslalomist je, še posebej v zadnjih dveh letih, prehodil trnovo pot, a z neverjetno voljo in željo po uspehu, dokazal, da srebrna medalja ni bila naključje. Žanov uspeh je v Yančingu doživel Marko Cirman.
V času olimpijskega dogajanja v Pekingu odkrivamo in spoznavamo zanimivosti in fenomene te države. Pomaga nam Žiga Tršar, sinolog, trener kung fuja in sodni tolmač za kitajski jezik. V tokratni epizodi o konceptu kung fuja. Borilni veščini, ki navdušuje vse več ljudi, tudi v Sloveniji.
Mimoidoče na Koroški cesti v Mariboru bo še do konca meseca nagovarjal velik oglas, nameščen na pročelje galerije K18. V njem ''Mlad moški, star 33 let, iz Sarajeva v Bosni in Hercegovini išče osebo, s katero bi se pogovarjal o umetnosti''. Napis je dvojezičen, tudi v angleščini, na objavljeni telefonski številki pa se oglasi sarajevski umetnik Bojan Stojčić, ki je skupaj s Hano Ćurak avtor projekta. V Mariboru sta ga postavila v okviru umetniške rezidence nevladne organizacije Pekarna Magdalenske mreže. Tema telefonskih pogovorov ni vedno umetnost.
V času olimpijskega dogajanja v Pekingu odkrivamo in spoznavamo zanimivosti in fenomene te države. Pomaga nam Žiga Tršar, sinolog, trener kung fuja in sodni tolmač za kitajski jezik. V tokratni epizodi sledi skok k športu, ki ga na tokratnih olimpijskih igrah ne bomo videli, smo ga pa lahko z zanimanjem spremljali pred približno pol leta v Tokiu. Namizni tenis je najbolj priljubljen amaterski šport na Kitajskem. Redno ga igra približno 300 milijonov igralcev, predsednik Mao pa je pingpong v 50. letih prejšnjega stoletja razglasil za nacionalni šport
V zadnjem času pogosto govorimo o pravici do svobode izražanja, mnenja v razpravah so zelo različna, pri poskusih omejevanja te ustavne pravice pa se starejši spominjajo grenkih izkušenj z zloglasnim 133. členom kazenskega zakonika v nekdanji Jugoslaviji, ki je omogočal preganjanje kritikov oblasti in oblastnikov. V demokratični družbi je treba dopustiti odprto razpravo o zadevah, ki so v javnem interesu. Preganjanje in sankcioniranje ljudi, ki se kritično izražajo o delovanju države, politike, politikov, funkcionarjev, je značilno za avtokratske in totalitarne režime. S Sanjo Jovičić, ki na Akademiji za evropsko pravo v Trieru (Nemčija) vodi projekte in izobraževanja o temeljnih človekovih pravicah, smo se pogovarjali o pravici do svobode izražanja predvsem z vidika prakse Evropskega sodišča za človekove pravice, kjer so dobile končni epilog tudi nekatere odmevne zadeve iz Slovenije.
V času olimpijskega dogajanja v Pekingu odkrivamo in spoznavamo zanimivosti ter fenomene te države. Pomaga nam Žiga Tršar, sinolog, trener kung fuja in sodni tolmač za kitajski jezik. V tokratni epizodi kukamo v kulinarične vode. Hrustljav in sladek piškotek, običajno narejen iz moke, sladkorja, vanilje in sezamovega olja, v katerem se skriva košček papirja z nekakšno prerokbo, kitajsko frazo ali pa celo seznamom srečnih številk. A piškotki sreče sploh ne izvirajo s Kitajske!
V času olimpijskega dogajanja v Pekingu odkrivamo in spoznavamo zanimivosti ter fenomene te države. V četrti epizodi o največjem in najpomembnejšem kitajskem prazniku. V olimpijski seriji oddaj o kitajski kulturi poleg jezika spoznavamo tudi pisavo, praznike in običaje ter nacionalne športe. Pomaga nam Žiga Tršar, sinolog, trener kung fuja in sodni tolmač za kitajski jezik.
Neveljaven email naslov