Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Sergei Chernooki je star 46 let. Živi v Minsku, glavnem mestu Belorusije. Kot računalniški raziskovalni inženir je zaposlen v podjetju, ki sodeluje predvsem s tujim trgom.
Študiral je telekomunikacije na Univerzi v Minsku. Ko je bil star 20 let, je Aleksander Lukašenko prišel na oblast. Pred 26 leti.
Osebna zgodba 46-letnega računalniškega inženirja Sergeja Černookega
Sergej Černooki je star 46 let. Živi v Minsku, glavnem mestu Belorusije. Kot računalniški raziskovalni inženir je zaposlen v podjetju, ki sodeluje predvsem s tujim trgom.
Študiral je telekomunikacije na Univerzi v Minsku. Ko je bil star 20 let, je Aleksander Lukašenko prišel na oblast. Pred 26 leti.
"Zelo dobro se spominjam. Bilo je sredi 90 let. Skoraj polovica evropskega kontinenta je bila v krizi. In naša država ni bila izjema. Po tem ko je naša oblast sicer razglasila neodvisnost od Sovjetskega režima, se je začela moderna in samostojna zgodovina. A sovjetska dediščina je bila še vedno zelo prisotna, ki seveda ni mogla iti po stari poti. Ob istem času smo vzpostavili demokratične institucije. Med njimi tudi predsedniške volitve."
Beloruska oblast se ves čas trudi, da ohrani pretekli način življenja s tem, da imajo ogromna podjetja, ki so v državni lasti, lokalne parlamente in plansko gospodarstvo. A vseeno upanje za spremembe obstaja, kar se je pokazalo predvsem, ko so protestniki in nasprotniki oblasti zavzeli beloruske ulice po razglasitvi vnovične zmage Lukašenka na volitvah. Protestniki so se na glavnem trgu Minska začeli zbirati že kmalu po tem, ko so v nedeljo, 9. avgusta 2020, zaprli volilne skrinje. Tam jih je pričakala do zob oborožena policija, ki je kmalu tudi uporabila vso silo, med drugim tudi gumijaste naboje.
"Nedvomno me spremlja negotov občutek trenutnih časov. Ampak, če bi moral opisati čustva celotne družbe, bi lahko rekel, da med nami vlada previden optimizem, zazrt v prihodnost. Znašli smo v unikatnem trenutku, ki ga nismo pričakovali. Vse skupaj se dogaja zelo hitro in težko je napovedovati prihodnost, saj se dogodki spreminjajo praktično iz ure v uro."
Sergei Chernooki je star 46 let. Živi v Minsku, glavnem mestu Belorusije. Kot računalniški raziskovalni inženir je zaposlen v podjetju, ki sodeluje predvsem s tujim trgom.
Študiral je telekomunikacije na Univerzi v Minsku. Ko je bil star 20 let, je Aleksander Lukašenko prišel na oblast. Pred 26 leti.
Osebna zgodba 46-letnega računalniškega inženirja Sergeja Černookega
Sergej Černooki je star 46 let. Živi v Minsku, glavnem mestu Belorusije. Kot računalniški raziskovalni inženir je zaposlen v podjetju, ki sodeluje predvsem s tujim trgom.
Študiral je telekomunikacije na Univerzi v Minsku. Ko je bil star 20 let, je Aleksander Lukašenko prišel na oblast. Pred 26 leti.
"Zelo dobro se spominjam. Bilo je sredi 90 let. Skoraj polovica evropskega kontinenta je bila v krizi. In naša država ni bila izjema. Po tem ko je naša oblast sicer razglasila neodvisnost od Sovjetskega režima, se je začela moderna in samostojna zgodovina. A sovjetska dediščina je bila še vedno zelo prisotna, ki seveda ni mogla iti po stari poti. Ob istem času smo vzpostavili demokratične institucije. Med njimi tudi predsedniške volitve."
Beloruska oblast se ves čas trudi, da ohrani pretekli način življenja s tem, da imajo ogromna podjetja, ki so v državni lasti, lokalne parlamente in plansko gospodarstvo. A vseeno upanje za spremembe obstaja, kar se je pokazalo predvsem, ko so protestniki in nasprotniki oblasti zavzeli beloruske ulice po razglasitvi vnovične zmage Lukašenka na volitvah. Protestniki so se na glavnem trgu Minska začeli zbirati že kmalu po tem, ko so v nedeljo, 9. avgusta 2020, zaprli volilne skrinje. Tam jih je pričakala do zob oborožena policija, ki je kmalu tudi uporabila vso silo, med drugim tudi gumijaste naboje.
"Nedvomno me spremlja negotov občutek trenutnih časov. Ampak, če bi moral opisati čustva celotne družbe, bi lahko rekel, da med nami vlada previden optimizem, zazrt v prihodnost. Znašli smo v unikatnem trenutku, ki ga nismo pričakovali. Vse skupaj se dogaja zelo hitro in težko je napovedovati prihodnost, saj se dogodki spreminjajo praktično iz ure v uro."
Boštjan Gorenc Pižama bo v naslednjih dneh na svojstven način predstavljal posebnosti izbranih del naših največjih pesnikov in pisateljev.
Simon Purger, učitelj iz Polhovega Gradca na portalu YouTube deli predavanja zgodovine in geografije za svoje učence
Temperature že redno vztrajajo pri dvomestnih številih, med drevesi je vsak dan več cvetočih krasotic, spet se sliši čebljanje ptic in brenčanje čebel. Pomlad je skratka tu, le da temu letos zaradi glave v ‘koronaoblaku’ posvečamo manj pozornosti. O tem, kako se je pomlad napovedala letos, bomo poklepetali z dvema, ki naravi budno sledita ne glede na letni čas. O ptičjih povratnikih bo več povedal biolog Dušan Klenovšek iz Kozjanskega parka, o cvetoči predstavi, ki smo ji lahko priča zunaj, pa botanik dr. Jože Bavcon in ljubljanskega Botaničnega vrta.
V zavodu Vsak in društvu Duh časa zbirajo računalnike in opremo za socialno ogrožene otroke. Takih šolarjev je več kot 700
V Srbiji je policija ta teden aretirala novinarko Ano Lalić, ki je objavila pričevanja zdravnikov iz Novega Sada o pomanjkanju zaščitne oreme in informacij za zaposlene v Kliničnem centru Vojvodina. Ob uvedbi izrednih razmer je vlada dobila mnoga nova pooblastila in kritične glasove skuša utišati na različne načine, poroča naš dopisnik Boštjan Anžin.
Angleški glasbenik Frank Turner, ki smo ga v Sloveniji lahko slišali že večkrat, je pojasnil položaj, v katerem so se ob epidemiji koronavirusa znašli glasbeniki.
Miha Šalehar je v Švico poklical Mirana Ališiča. “V Švici je nedeljsko vzdušje. V primerjavi s Slovenijo, kolikor lahko spremljam, je tu promet nekoliko bolj živahen, ljudje še vedno delno hodijo v službe. Vrtci do 4. leta starost še delujejo. To so zasebni vrtci in država želi, da ostanejo odprti.”
Tinkara Kovač pravi, da je izbrala flavto, ker si ni znala predstavljati, da bi na šolskem izletu na zadnjih sedežih avtobusa igrala kontrabas ali harfo. V teh dneh jo veliko igra, tudi poučuje na daljavo.
Ob nujnih ukrepih za zajezitev širitve novega koronavirusa in prepovedi dejavnosti je brez dela in mesečnega zaslužka ostalo veliko ljudi različnih panog. Eden od naših sogovornikov celo pravi, da z epidemijo koronavirusne bolezni 19 postaja vse večja tudi epidemija nezakonitosti delodajalcev. Iz Sindikata delavcev gostinstva in turizma Slovenije opozarjajo, da so bili nekateri tuji delavci, ki so bili v Sloveniji zaposleni v gostinstvu, prisiljeni podpisati sporazumne odpovedi delovnega razmerja ali sporazumne odsotnosti z delovnega mesta brez nadomestila plače. Kako pa je s slovenskimi državljani, ki so bili zaposleni v Avstriji in prav tako izgubili zaposlitev? Naši sogovorniki so: Robert Vavh, regionalni predstavnik Sindikata delavcev migrantov za Koroško, Mirela Žnidarec, sekretarka OO ZSSS Gorenjska, Mojca Krašovec, direktorica Sava hotelov Bled, Goran Lukić, predsednik Društva za zagovorništvo ranljivih skupin – Delavske svetovalnice.
Barbara Šešet, učiteljica angleščine na OŠ Raka pri Krškem o tem, kako učitelji na novo odkrivajo sodobne načine poučevanja in kako se z znjimi spoprijemajo
Številni muzeji so pripravili virtualne predstavitve svojih zbirk, natečaje in organizirajo spletna druženja. Kakšna je naša ponudba? Poklicali smo v Etnografski in Tehniški muzej Slovenije ter Gorenjski muzej
Nedelje so običajno za to, da so družine skupaj, da dlje poležavajo, da so na sporedu risanke in da v dopoldne omamno diši po kavi. Zadnje čase pa dnevi izgubljajo značaj, podobni so eden drugemu, lahko bi rekli, da je kar vsak dan po malem podoben nedelji. To je lahko priložnost za krepitev družinskih vezi, a terja po drugi strani tudi dobro organizacijo, ustvarjalnost in tudi obilo strpnosti. Kako se s socialno izolacijo spopadajo velike družine? Poklicali bomo v okolico Kranja, kjer živi družina Pavec s šestimi otroki. Z nami bo Ana Pavec, mama šestih otrok, prevajalka in samostojna podjetnica.
V Franciji je po zadnjih podatkih 25.533 okuženih za koronavirusom in 1331 mrtvih, stanje pa še ne umirja, zato država iz dneva v dan napoveduje vse več prepovedi. Francozi še do nedavnega niso prav resno jemali epidemije koronavirusa, kljub zaskrbljujočim podatkom o okuženih v Italiji, so parki v francoskih mestih pokali po šivih, na igralih se je trlo otrok. Kot pogosto rečemo, so se Francozi na začetku enostavno naredili francoze v zvezi s epidemijo – v medijih so se pojavile tudi fotografije ljudi, ki so se zbirali na protestih. Zdaj pa je Francija že več kot teden dni v karanteni, posamezniki pa morajo v primeru, da zapustijo dom, s sabo nositi poseben certifikat. In če jih na cesti ustavi policija, ga morajo tudi predložiti. Kako je to videti v praksi, je Svta Peterlina, študenta na Erasmus izmenjavi v frwancoskem Lillu, vprašala Maja Stepančič.
“Če gre človek dovolj globoko vase, lahko najde tisto, kar je skupno vsem. To je uglašenost,” pravi Janez Dovč. Glasbenik poudarja, da se bomo po krizi morda bolj zavedali pomena koncertov, glasbe v živo.
Neveljaven email naslov