Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Zaplet z dogovarjanjem policistov okoli prijetja ministra Koprivnikarja ima svoje pozitivne plati. Kot pozitivno usmerjena oddaja poglejmo najprej te. Kot smo zvedeli iz primera, minister igra v rock bendu, policisti pa uporabljajo Facebook. Kar je oboje izjemno urbano in nakazuje na možnost, da se naše oblastne strukture počasi izvijajo iz ruralnosti in provincialnosti.
"Namen tiste nesrečne patrole je bil na simbolni ravni podčrtati policijski sindikalni boj, z bizarno akcijo pa so ga samo prečrtali"
Zaplet z dogovarjanjem policistov okoli prijetja ministra Koprivnikarja ima svoje pozitivne plati. Kot pozitivno usmerjena oddaja poglejmo najprej te. Kot smo zvedeli iz primera, minister igra v rock bendu, policisti pa uporabljajo Facebook. Kar je oboje izjemno urbano in nakazuje na možnost, da se naše oblastne strukture počasi izvijajo iz ruralnosti in provincialnosti.
S to ugotovitvijo pa se pozitivni nauk vse zgodbe tudi končuje. Od tod naprej je le še ocean usmiljenja in pomilovanja. Najprej je potrebno razjasniti, kdo lovi koga. Znano in zaželeno je, da policaji lovijo lopove. Glede na potek celotne zgodbe pa je prav tako razvidno, da policaji lovijo tudi policaje. Zdaj le še čakamo, da bodo tudi lopovi začeli loviti lopove, pa bo narobe svet popoln. To, da lopovi lovijo policaje, pa je tako ali tako že nekaj časa znano.
“S pisanjem skrivnih sporočil na Facebooku bi se lahko v prihodnosti začela kakšna od policajskih šal.”
Analitiki, ki so opozarjali na dejstvo, da je policiste naznanil kolega policist, so poudarili, da neenotnost med policijo ni nikoli dober znak. Toda, ali dva sindikata za eno samo policijo nista bolj nevarna za poklic kot nekaj tožarjenja med sindikalnimi zaupniki? Dva sindikata, ki bi ju lahko označili kot odprt sektaški boj znotraj policije, delata stroki verjetno večjo škodo kot špecanje samo. Še več, z nekaj domišljije sta sindikata lahko tudi vzrok medsebojnega tožarjenja in ovajanja. Če se policisti ne morejo dogovoriti za enotno sindikalno centralo, kako lahko kdorkoli pričakuje, da se bodo dogovorili za tajnost na Facebooku?
In prav Facebook je druga neznosna neumnost vrlih mož postave. Zakaj se pogruntavščini reče socialna omrežja, je mogoče policistom nerazumljivo, ampak zadeva je bila izumljena ravno z nasprotnim namenom, kot si to predstavljajo slovenski možje postave. Facebook je ultimativno orodje človeške histerije, s pomočjo katerega vsi vedo vse o vseh in pričakovati tajnost na Facebooku je podobno kot pričakovati zemeljsko gravitacijo na Luni. Še več, s pisanjem skrivnih sporočil na Facebooku bi se lahko v prihodnosti začela kakšna od policajskih šal.
Nadalje je nadvse zanimiv odziv predsednika vlade. Nadel si je enega najbolj odločnih izrazov in povedal, da sta zasledovanje in ustavljanje ministra resen poskus spodkopavanja vlade. »Spodkopavanje vlade« se sliši res grozljivo in podobno apokaliptično, kot je bila nedavna razširitev pooblastil slovenski vojski. Kot da se nad brezmadežno slovensko demokracijo spravljajo temne sile totalitarizma, ki za svojo raboto nepooblaščeno uporabljajo represivni aparat države. Recept kot iz kakšnega južnoameriškega državnega udara, skratka …
A po krajšem premisleku … Če kaj, je policija zavezana k varovanju in ščitenju državljanov. In kako češ državljane bolj učinkovito ščititi in varovati, kot da spodkopavaš vlado? Kajti v medijih in javnosti velja, da je največji sovražnik slovenskega ljudstva prav slovenska vlada! In ko vlada izjavi, da jo policija, ki je posvečena varovanju ljudstva, želi spodkopati, po logičnem zaključku policija opravlja samo svoje z zakoni določeno delo!
In še zadnja nelogičnost vse zgodbe; največja slast policijskega dela je, ko nepridiprava policist sooči z neizpodbitnimi dokazi. Zato je prav neverjetna nerodnost, s katero se policisti – enkrat na nasprotni strani mrežice – izgovarjajo identično kot najbolj patetični lopovi. »To ni moje,« pa so ja lahko slišali sto- in stokrat, ko so po parkih lovili male dilerje in če kdo, bi lahko oni vedeli, kako hipna laž namesto priznanja vse le še poslabša.
“Ker gre za neprofesionalnost na temeljni oziroma načelni ravni, nas je lahko resnična groza, kako neprofesionalni so šele njihovi postopki na vsakodnevni operativni ravni.”
Iz vse te zgodbe, naj bo protizakonita ali tako ali drugače podtaknjena, pa veje ena sama resnica; in ta je popolna neprofesionalnost slovenske policije. Neprofesionalno je to, da zadeve niso bili sposobni zaznati in pozneje obravnavati kot interni problem, neprofesionalnost, ker ne zmorejo učinkovitega in ne hujskaškega sindikalnega organiziranja, neprofesionalnost, ker ne poznajo sodobnih informacijskih tehnologij in neprofesionalnost, ker ne poznajo ali ne razumejo svoje vloge v odnosu do ostalih dejavnikov oblasti. Recimo do vsakokratne vlade. In ker gre za neprofesionalnost na temeljni oziroma načelni ravni, nas je lahko resnična groza, kako neprofesionalni so šele njihovi postopki na vsakodnevni operativni ravni.
In še absurd: namen tiste nesrečne patrole je bil na simbolni ravni podčrtati policijski sindikalni boj, z bizarno akcijo pa so ga samo prečrtali.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Zaplet z dogovarjanjem policistov okoli prijetja ministra Koprivnikarja ima svoje pozitivne plati. Kot pozitivno usmerjena oddaja poglejmo najprej te. Kot smo zvedeli iz primera, minister igra v rock bendu, policisti pa uporabljajo Facebook. Kar je oboje izjemno urbano in nakazuje na možnost, da se naše oblastne strukture počasi izvijajo iz ruralnosti in provincialnosti.
"Namen tiste nesrečne patrole je bil na simbolni ravni podčrtati policijski sindikalni boj, z bizarno akcijo pa so ga samo prečrtali"
Zaplet z dogovarjanjem policistov okoli prijetja ministra Koprivnikarja ima svoje pozitivne plati. Kot pozitivno usmerjena oddaja poglejmo najprej te. Kot smo zvedeli iz primera, minister igra v rock bendu, policisti pa uporabljajo Facebook. Kar je oboje izjemno urbano in nakazuje na možnost, da se naše oblastne strukture počasi izvijajo iz ruralnosti in provincialnosti.
S to ugotovitvijo pa se pozitivni nauk vse zgodbe tudi končuje. Od tod naprej je le še ocean usmiljenja in pomilovanja. Najprej je potrebno razjasniti, kdo lovi koga. Znano in zaželeno je, da policaji lovijo lopove. Glede na potek celotne zgodbe pa je prav tako razvidno, da policaji lovijo tudi policaje. Zdaj le še čakamo, da bodo tudi lopovi začeli loviti lopove, pa bo narobe svet popoln. To, da lopovi lovijo policaje, pa je tako ali tako že nekaj časa znano.
“S pisanjem skrivnih sporočil na Facebooku bi se lahko v prihodnosti začela kakšna od policajskih šal.”
Analitiki, ki so opozarjali na dejstvo, da je policiste naznanil kolega policist, so poudarili, da neenotnost med policijo ni nikoli dober znak. Toda, ali dva sindikata za eno samo policijo nista bolj nevarna za poklic kot nekaj tožarjenja med sindikalnimi zaupniki? Dva sindikata, ki bi ju lahko označili kot odprt sektaški boj znotraj policije, delata stroki verjetno večjo škodo kot špecanje samo. Še več, z nekaj domišljije sta sindikata lahko tudi vzrok medsebojnega tožarjenja in ovajanja. Če se policisti ne morejo dogovoriti za enotno sindikalno centralo, kako lahko kdorkoli pričakuje, da se bodo dogovorili za tajnost na Facebooku?
In prav Facebook je druga neznosna neumnost vrlih mož postave. Zakaj se pogruntavščini reče socialna omrežja, je mogoče policistom nerazumljivo, ampak zadeva je bila izumljena ravno z nasprotnim namenom, kot si to predstavljajo slovenski možje postave. Facebook je ultimativno orodje človeške histerije, s pomočjo katerega vsi vedo vse o vseh in pričakovati tajnost na Facebooku je podobno kot pričakovati zemeljsko gravitacijo na Luni. Še več, s pisanjem skrivnih sporočil na Facebooku bi se lahko v prihodnosti začela kakšna od policajskih šal.
Nadalje je nadvse zanimiv odziv predsednika vlade. Nadel si je enega najbolj odločnih izrazov in povedal, da sta zasledovanje in ustavljanje ministra resen poskus spodkopavanja vlade. »Spodkopavanje vlade« se sliši res grozljivo in podobno apokaliptično, kot je bila nedavna razširitev pooblastil slovenski vojski. Kot da se nad brezmadežno slovensko demokracijo spravljajo temne sile totalitarizma, ki za svojo raboto nepooblaščeno uporabljajo represivni aparat države. Recept kot iz kakšnega južnoameriškega državnega udara, skratka …
A po krajšem premisleku … Če kaj, je policija zavezana k varovanju in ščitenju državljanov. In kako češ državljane bolj učinkovito ščititi in varovati, kot da spodkopavaš vlado? Kajti v medijih in javnosti velja, da je največji sovražnik slovenskega ljudstva prav slovenska vlada! In ko vlada izjavi, da jo policija, ki je posvečena varovanju ljudstva, želi spodkopati, po logičnem zaključku policija opravlja samo svoje z zakoni določeno delo!
In še zadnja nelogičnost vse zgodbe; največja slast policijskega dela je, ko nepridiprava policist sooči z neizpodbitnimi dokazi. Zato je prav neverjetna nerodnost, s katero se policisti – enkrat na nasprotni strani mrežice – izgovarjajo identično kot najbolj patetični lopovi. »To ni moje,« pa so ja lahko slišali sto- in stokrat, ko so po parkih lovili male dilerje in če kdo, bi lahko oni vedeli, kako hipna laž namesto priznanja vse le še poslabša.
“Ker gre za neprofesionalnost na temeljni oziroma načelni ravni, nas je lahko resnična groza, kako neprofesionalni so šele njihovi postopki na vsakodnevni operativni ravni.”
Iz vse te zgodbe, naj bo protizakonita ali tako ali drugače podtaknjena, pa veje ena sama resnica; in ta je popolna neprofesionalnost slovenske policije. Neprofesionalno je to, da zadeve niso bili sposobni zaznati in pozneje obravnavati kot interni problem, neprofesionalnost, ker ne zmorejo učinkovitega in ne hujskaškega sindikalnega organiziranja, neprofesionalnost, ker ne poznajo sodobnih informacijskih tehnologij in neprofesionalnost, ker ne poznajo ali ne razumejo svoje vloge v odnosu do ostalih dejavnikov oblasti. Recimo do vsakokratne vlade. In ker gre za neprofesionalnost na temeljni oziroma načelni ravni, nas je lahko resnična groza, kako neprofesionalni so šele njihovi postopki na vsakodnevni operativni ravni.
In še absurd: namen tiste nesrečne patrole je bil na simbolni ravni podčrtati policijski sindikalni boj, z bizarno akcijo pa so ga samo prečrtali.
Tokrat o razvejanem sindikalnem gibanju, ki je zajelo našo državo. Najprej se je oglasil sindikat poštnih delavcev. Povedali so, da so proti ukinjanju poštnih poslovalnic. Potem se je oglasil sindikat policistov Slovenije. Povedali so, da imajo dovolj, da jih žalijo in šikanirajo. Oboje je seveda letelo na slovensko vlado. Oziroma na gospodarsko in notranje ministrstvo. Ko smo že mislili, da gre za reden tedenski sindikalni izbruh, se je oglasil še sindikat nemških ovčarjev. Na tiskovni konferenci so potožili, da si ne znajo predstavljati sveta brez poštarjev in policajev. In ker vemo, da vlada ne upošteva ne poštnega in ne policijskega sindikata, obstaja možnost, da bo prisluhnila vsaj nemškim ovčarjem. Do neke mere je neverjetno, kako so se zakleti nasprotniki združili v branjenju dostojanstva vseh vpletenih. In še bolj neverjetno je, kako lahko nemški ovčarji razumejo koncept sobivanja in soodvisnosti v družbi, vlada pa ga ne more.
Do pred nekaj dnevi je bila unovčena četrtina bonov in s prigodno slovesnostjo so na Počivalškovem ministrstvu proslavili vrnitev polmilijontega bona v naročje proračuna.
Hoteli smo že na počitnice. Loviti sončne žarke in viruse, ko je prihitela še zadnja novica, ki je upala, da ji bomo posvetili nekaj stavkov kakovostne analize. Pred nekaj meseci se je že tretja posadka podala na nemogočo misijo ustanovitve pokrajin na Slovenskem. Odprava je obsojena na neuspeh, in to vedo vsi, ki se naloge lotevajo. Lotevajo pa se je, ker smo menda zakonodajno in civilizacijsko zavezani, da bomo pokrajine ustanovili.
Danes pa nekaj z uporabno vrednostjo. Ker Slovenci tako disciplinirano nosimo maske, je nekatere še do pred kratkim očitne fenomene danes težje prepoznati in se proti njim boriti. Sem prav gotovo spadajo komunisti. Odkar smo vsi pod maskami, je komuniste izjemno težko prepoznati in zato nam bo prav prišel priročnik, ki je pred kratkim izšel pri eni naših založb. Priročnik, prebrala naj bi ga vsaj petina Slovencev, je v knjigarnah skoraj razprodan in razgrabili so ga tudi po knjižnicah … Zato na Valu 202 za naše poslušalce povzemamo glavne poudarke, ki naj bodo tako povabilo na branje kot tudi praktični nasvet za boj proti komunistom.
Počasi se navajamo na novo normalnost, ob tem da že stara ni bila najbolj normalna. Ampak kot vse novo, je nova normalnost še manj normalna, kot je bila stara. Na primer: nova normalnost predvideva, da bi bile morebitne volitve epidemiološka katastrofa, medtem ko so bile volitve v stari normalnosti samo demokratična katastrofa. In ker je nova normalnost postala naša realnost, se zdi, da bi se morali potruditi in iz nje potegniti največ, kar lahko. Kar pomeni, da bi jo bilo dobro unovčiti. Kajti to, da nas nova normalnost ekonomsko ubija, smo – vsaj upajmo – preživeli že med epidemijo … Zdaj ko smo se je že privadili, pa se zdi smiselno novo normalnost postaviti na trg in pogledati, ali nam lahko vrne vsaj del prihodkov, ki nam jih je pobrala marca in aprila. In kako drugače unovčiti novo normalnost kot s pomočjo turizma.
Slovenski kralj "Zmago" je ponovno udaril. Zlonamerno in vedno bolj vplivno pleme teoretikov zarote trdi, da je Zmago udaril zato, ker je želel opozoriti nase. Da se je snemanja sproščenega pogovora med prijatelji še kako zavedal. In da je menil, kako bo s šokantnimi izjavami ponovno obrnil pozornost nase, na slovensko nacionalno stranko in tako naprej in tako nazaj. Ampak ker se pri nas ukvarjamo z družbeno analizo, se moramo na teoretski ravni posvetiti izjavam čilega poslanca, človeka in misleca.
V globalnem svetu citatov Slovenci ne pomenimo nič. Kar ni nobena tragedija. Kot narod smo majhni, citati pa so plod tisočletij civilizacije. Je pa tudi res, da smo bolj nagnjeni k ljudskim rekom ...
V praznični maniri valovske obletnice nekaj modrih misli o gibanju in o tem, kam kaj gre. Za Val 202 vemo: že jutri proti devetinštirideseti obletnici in nato proti Abrahamu. Večje vprašanje je, kam gre Slovenija.
Danes bomo na radiu govorili o televiziji. Kar je dosti bolj obetavno, kot če bi na televiziji govorili o radiu. Javna objava zločinov radikalizira vse vpletene in boj, ki bi se moral odviti znotraj istitucij sistema, ampak če rasističnega nasilja ne bi videli, se mar ne bi zgodilo?
Poglejmo resnici v oči: edini, našega plemena, ki je znal z Avstrijci, je bil Martin Krpan. Vse pred njim in vse za njim pa same šleve. Tako se s svetlim spominom na sekanje lip, vlačenje konjev čez prag in na obglavljenje turške nadaljevanke lotimo današnje analize. O "Avstro" bomo govorili, ker že vsi ostali govorijo o "Ogrski".
Ko spremljamo ukrepe državnega intervencionizma in političnega diletantizma po vsem svetu, lahko mirne vesti napišemo, da je socializem zmagal. Je pa res, da je kapitalizem dobil več oskarjev.
Prestopi poslancev so težko razumljivi, saj se poslanec med kandidaturo z vso svojo človeško, državljansko, strokovno in politično etiko postavi za interese in stališča določene stranke. Zaradi teh načel je na strankarski listi tudi izvoljen in če to stranko nato zapusti in se preseli v drugo politično okolje, začutijo njegovi volivci ščemenje v predelu trtice ter napenjanje kože v ušesih.
Zadnje tedne se vsi pogosto sprašujemo, kaj se ogaja s slovensko politiko. Zdi se, da ji gre na otročje, a dogajanje še lažje razložimo s fenomenom razlagalca žurov iz osemdesetih.
V Zapisih iz močvirja tokrat razmišljamo o maturi, ki ne pomeni zgolj konca srednješolskega izobraževanja, temveč je tudi začetek študija. Od tega, kako jo posameznik opravi, je odvisna njegova študijska in pozneje poklicna pot. O letošnji maturi pa je danes jasno le to, da bo takšna, kot je bila teh zadnjih nekaj desetletij.
Če kaj med krizo bije v oči, potem so to z lahkoto izrečena stališča, mnenja in misli. Blebetanje je v časih normalnosti povsem neškodljivo in celo pripomore k barvitosti javnega prostora, v težkih časih pa naj bi bila vsaka beseda, vsako stališče, celo vsak tvit izrečeni s premislekom. Celo naša oddaja, znana po sumljivih stališčih in ohlapnih ocenah, se drži te prastare resnice, ki sicer obstaja samo kot teoretični model. V praksi pa zmaguje tista resnica, ki v nadaljevanju postane prva žrtev vojne.
Kot kaže, bomo odslej vedno bolj sproščeni in sproščanje epidemioloških ukrepov bo pri tem zelo pomagalo. Mimogrede; davna želja trenutnih oblastnikov po sproščeni Sloveniji se uresničuje v maniri, ki je ni nihče pričakoval.
Nova ljubljenka slovenskih src, kmetijska ministrica in Desusova predsednica, je apelirala na slovensko javnost, naj pomaga kmetom. Stvar je namreč v tem, da letos na naša polja zaradi virusa ne morejo priti sezonski delavci iz tujine in ker so kmetje v težavah, je ministrica pozvala vse "mlajše upokojence, študente, brezposelne in delavce na čakanju ter vse tiste, ki se radi gibljejo in so radi na svežem zraku," naj priskočijo na pomoč slovenskemu kmetijstvu.
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Marko Radmilovič sedi v samoizolaciji in razmišlja. Koronavirus nam je pokazal, kako enostavna je naša civilizacija, čeprav smo dolga desetletja mislili, da je zapletena.
Marjan Jerman je bil novinar. In ko s cmokom v grlu sledimo poklonom, ki jih dobiva v javnosti, naj povemo, zakaj in čemu je bil novinar. Preprosto zato, ker ni zmogel biti nič drugega; ker Marjan je novinarstvo živel. Po njegovih besedah bi lahko bil tudi pilot, a električni drogovi tam nekje na Dolenjskem se s tem ne strinjajo. Bil je novinar in z vsakim vlaknom, z vsakim vdihom, tako tudi zadnjim, je bil predan javnosti.
Neveljaven email naslov