Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Nizka volilna udeležba bo problem toliko časa, dokler bodo nanjo opozarjali tisti, ki jo povzročajo.
Nizka volilna udeležba bo problem toliko časa, dokler bodo nanjo opozarjali tisti, ki jo povzročajo
Sledi priljubljena medijska tema zadnjih dveh mesecev, ki jo bomo reciklirali vsaj še mesec: analiza predsedniških volitev. Značilno je tema priljubljena samo v medijih in pri političnih elitah, med ljudmi precej manj. Površno rečeno: šestdeset odstotkov manj!
Vodilna tema teh predsedniških volitev je nizka volilna udeležba. Ker smo v tej oddaji teoretično že nekajkrat razložili, kako in kaj je z nizko volilno udeležbo, se danes posvetimo praktičnim rešitvam.
Osnovni zaplet generira prepričanje, da smo za nizko volilno udeležbo krivi tisti, ki se volitev nismo udeležili. Takšna trditev zdrži tako logično kot tudi zdravorazumsko presojo. A obstaja še ena, čeprav zamolčana možnost: “Kaj pa če so za nizko volilno udeležbo krivi tisti, ki so nas na volitve povabili?” Podobno kot lahko to opazujemo pri priljubljenem slovenskem fenomenu, znamenitem institutu družinskega obiska – na prvi pogled se zdi, da je odsotnost na nedeljskem pikniku krivda tistega, ki ni prišel. Kajti preveč neslovensko bi se bilo vprašati: “Kaj pa, če je kaj narobe z nami?” ali bog ne daj: “Kaj če je kaj narobe s čevapi?”
Na srečo obstaja rešitev te, za slovensko demokracijo nerodne dileme. V informacijsko razvitih družbah, kot je recimo Estonija, obstajajo volitve po spletu. Ne bomo se spuščali v smiselnost oziroma varnostni vidik takšnih volitev – za nas je pomembna možnost, da bi se s pomočjo spleta, ko bi se volitve spremenile v nekajminutni opravek, povsem izgubili subjektivni razlogi za neudeležbo. Če bi bila volilna abstinenca kljub skrajno preprostemu glasovanju še vedno več kot 50-odstotna, je nekaj narobe s politiko, oziroma z zaznavanjem politike med ljudmi, kar pa je spet v izključni domeni politike.
Ker preizkusa ne moremo izvesti, nam preostane večno iskanje vzrokov za neudeležbo na volitvah. Inteligentne in analitične razlage ste slišali v pravih analitičnih oddajah, zato pri nas nekaj prozaičnih razlogov.
Vreme: vreme je za neudeležbo na volitvah odločilen faktor. Če je dan lep, ali če je celo prelep, ali če je dan izjemen predstavnik svoje vrste, se pravi prelep poletni, prvi spomladanski, čudovit zimski ali pisano jesenski, potem Slovenci tradicionalno obiščemo naravo. V naravo se, spet tradicionalno, odpravimo pred odprtjem volišč in se vrnemo po njihovem zaprtju. Še večja težava je, če je vreme slabo. Tedaj se Slovenci tradicionalno držimo doma. Kot je razvidno, volitve proti vremenu ne morejo zmagati. S stališča volilnih štabov je vreme vedno slabo.
Obstaja rešitev: postavitev datuma v sodelovanju z ARSOM na čas, ko je vreme najmanj izrazito; ko ni ne grdo in ne lepo … ko ne sije sonce, prav tako pa ne dežuje. Še preprostejša bi bila rešitev, da bi glasovali v času, ko vreme nima tako izrazitega vpliva na človeka – se pravi ponoči. Volitve tretje izmene bi bile brez dvoma uspešnica, kot so uspešnice prodajne akcije, ki kupce privabljajo v nakupovalna središča ponoči.
Nedeljsko kosilo: mnogi se volitev ne udeležijo zaradi nedeljskega kosila. Kot je znano, se priprava tega tradicionalnega obroka začne že zgodaj – sploh če je mesar zatajil starost govejega stegna – konča pa se z družinskim pomivanjem posode pozno v popoldne. Če nato upoštevamo alkalno plimo v kombinaciji s sedežno garnituro, volitve žal izgubijo na pomenu. Rešitev je spodbujanje prebivalstva, da se za nedeljsko kosilo odpravi v gostilno. Nekdaj že priljubljena navada je bila za časa krize načeta, a oba preostala kandidata bi si zagotovila višjo udeležbo, če bi se javno zavzela za subvencionirana nedeljska kosila. Nekaj podobnega, kot so študentski boni, bi lahko dobile tudi slovenske družine. In ker so volišča in gostilne po pravilu blizu drugi drugim, bi se odstotek udeležbe brez vsakega dvoma dramatično povečal.
Velike prireditve in drugi dogodki: za analizo tega fenomena, ki ob nedeljah tekmuje z volitvami, moramo pogledati na koledar. Predsednik državnega zbora bi moral pri določanju datuma volitev nujno sodelovati s športnimi panožnimi zvezami, turističnimi društvi, cerkvenim koledarjem in mogočnim lobijem cvetličarjev. Ker pa se drži le zakonov in ustave, žal ugotovimo, kako se tudi drugemu krogu pri volilni udeležbi obeta katastrofa.
Drugi krog, 12. novembra, je tako imenovana martinova nedelja. Samo po sebi to ni katastrofa, govedino bo ob kosilu nadomestila perjad, problem je v martinovi soboti, ki je dan prej. Recimo, mariborsko martinovanje, menda največje v državi, privabi do 30 tisoč obiskovalcev.
V prvem krogu letošnjih predsedniških volitev pa je v volilnih okrajih Maribor od ena do pet glasovalo 41.713 volivcev. Povedano drugače: če bo v soboto mariborsko martinovanje uspelo, bo v nedeljo po voliščih tavalo le kakšnih deset tisoč ljudi … od katerih pa bo večina prepričana, da se za kartonastimi škatlami dobi pečen kostanj. Ostali bodo volili Andreja Šiška.
Nizka volilna udeležba bo problem toliko časa, dokler bodo nanjo opozarjali tisti, ki jo povzročajo.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Nizka volilna udeležba bo problem toliko časa, dokler bodo nanjo opozarjali tisti, ki jo povzročajo.
Nizka volilna udeležba bo problem toliko časa, dokler bodo nanjo opozarjali tisti, ki jo povzročajo
Sledi priljubljena medijska tema zadnjih dveh mesecev, ki jo bomo reciklirali vsaj še mesec: analiza predsedniških volitev. Značilno je tema priljubljena samo v medijih in pri političnih elitah, med ljudmi precej manj. Površno rečeno: šestdeset odstotkov manj!
Vodilna tema teh predsedniških volitev je nizka volilna udeležba. Ker smo v tej oddaji teoretično že nekajkrat razložili, kako in kaj je z nizko volilno udeležbo, se danes posvetimo praktičnim rešitvam.
Osnovni zaplet generira prepričanje, da smo za nizko volilno udeležbo krivi tisti, ki se volitev nismo udeležili. Takšna trditev zdrži tako logično kot tudi zdravorazumsko presojo. A obstaja še ena, čeprav zamolčana možnost: “Kaj pa če so za nizko volilno udeležbo krivi tisti, ki so nas na volitve povabili?” Podobno kot lahko to opazujemo pri priljubljenem slovenskem fenomenu, znamenitem institutu družinskega obiska – na prvi pogled se zdi, da je odsotnost na nedeljskem pikniku krivda tistega, ki ni prišel. Kajti preveč neslovensko bi se bilo vprašati: “Kaj pa, če je kaj narobe z nami?” ali bog ne daj: “Kaj če je kaj narobe s čevapi?”
Na srečo obstaja rešitev te, za slovensko demokracijo nerodne dileme. V informacijsko razvitih družbah, kot je recimo Estonija, obstajajo volitve po spletu. Ne bomo se spuščali v smiselnost oziroma varnostni vidik takšnih volitev – za nas je pomembna možnost, da bi se s pomočjo spleta, ko bi se volitve spremenile v nekajminutni opravek, povsem izgubili subjektivni razlogi za neudeležbo. Če bi bila volilna abstinenca kljub skrajno preprostemu glasovanju še vedno več kot 50-odstotna, je nekaj narobe s politiko, oziroma z zaznavanjem politike med ljudmi, kar pa je spet v izključni domeni politike.
Ker preizkusa ne moremo izvesti, nam preostane večno iskanje vzrokov za neudeležbo na volitvah. Inteligentne in analitične razlage ste slišali v pravih analitičnih oddajah, zato pri nas nekaj prozaičnih razlogov.
Vreme: vreme je za neudeležbo na volitvah odločilen faktor. Če je dan lep, ali če je celo prelep, ali če je dan izjemen predstavnik svoje vrste, se pravi prelep poletni, prvi spomladanski, čudovit zimski ali pisano jesenski, potem Slovenci tradicionalno obiščemo naravo. V naravo se, spet tradicionalno, odpravimo pred odprtjem volišč in se vrnemo po njihovem zaprtju. Še večja težava je, če je vreme slabo. Tedaj se Slovenci tradicionalno držimo doma. Kot je razvidno, volitve proti vremenu ne morejo zmagati. S stališča volilnih štabov je vreme vedno slabo.
Obstaja rešitev: postavitev datuma v sodelovanju z ARSOM na čas, ko je vreme najmanj izrazito; ko ni ne grdo in ne lepo … ko ne sije sonce, prav tako pa ne dežuje. Še preprostejša bi bila rešitev, da bi glasovali v času, ko vreme nima tako izrazitega vpliva na človeka – se pravi ponoči. Volitve tretje izmene bi bile brez dvoma uspešnica, kot so uspešnice prodajne akcije, ki kupce privabljajo v nakupovalna središča ponoči.
Nedeljsko kosilo: mnogi se volitev ne udeležijo zaradi nedeljskega kosila. Kot je znano, se priprava tega tradicionalnega obroka začne že zgodaj – sploh če je mesar zatajil starost govejega stegna – konča pa se z družinskim pomivanjem posode pozno v popoldne. Če nato upoštevamo alkalno plimo v kombinaciji s sedežno garnituro, volitve žal izgubijo na pomenu. Rešitev je spodbujanje prebivalstva, da se za nedeljsko kosilo odpravi v gostilno. Nekdaj že priljubljena navada je bila za časa krize načeta, a oba preostala kandidata bi si zagotovila višjo udeležbo, če bi se javno zavzela za subvencionirana nedeljska kosila. Nekaj podobnega, kot so študentski boni, bi lahko dobile tudi slovenske družine. In ker so volišča in gostilne po pravilu blizu drugi drugim, bi se odstotek udeležbe brez vsakega dvoma dramatično povečal.
Velike prireditve in drugi dogodki: za analizo tega fenomena, ki ob nedeljah tekmuje z volitvami, moramo pogledati na koledar. Predsednik državnega zbora bi moral pri določanju datuma volitev nujno sodelovati s športnimi panožnimi zvezami, turističnimi društvi, cerkvenim koledarjem in mogočnim lobijem cvetličarjev. Ker pa se drži le zakonov in ustave, žal ugotovimo, kako se tudi drugemu krogu pri volilni udeležbi obeta katastrofa.
Drugi krog, 12. novembra, je tako imenovana martinova nedelja. Samo po sebi to ni katastrofa, govedino bo ob kosilu nadomestila perjad, problem je v martinovi soboti, ki je dan prej. Recimo, mariborsko martinovanje, menda največje v državi, privabi do 30 tisoč obiskovalcev.
V prvem krogu letošnjih predsedniških volitev pa je v volilnih okrajih Maribor od ena do pet glasovalo 41.713 volivcev. Povedano drugače: če bo v soboto mariborsko martinovanje uspelo, bo v nedeljo po voliščih tavalo le kakšnih deset tisoč ljudi … od katerih pa bo večina prepričana, da se za kartonastimi škatlami dobi pečen kostanj. Ostali bodo volili Andreja Šiška.
Nizka volilna udeležba bo problem toliko časa, dokler bodo nanjo opozarjali tisti, ki jo povzročajo.
Kaj in česa smo se naučili o slovenskem, ne le volilnem telesu, temveč o slovenskem narodu na sploh – če analiziramo rezultate volitev iz 24. aprila 2022.
Vemo, da je predvolilni čas in da bi se naj v tem občutljivem obdobju izogibali zgodbic o kandidatih na prihajajočih volitvah, med katere se prišteva tudi obravnavani minister – ampak se bomo za svojo zaščito ovili v plašč alegorij in posplošenih primerjav.
Danes pa o najnovejšem, komaj zaznavnem incidentu, ki pa se z medijskimi ojačitvami po nekaj dneh zdi kot vesoljni potop. Ampak ker naša skromna oddaja presega domete družabno-omrežnih analiz, se podajmo še dlje in si zastavimo vprašanje, na katerega odgovor bo pred zadrego obvaroval bodoče rokovalce … Torej: "Ali je politika nad bontonom, ali pa si bonton jemlje jurisdikcijo tudi nad politiko?" Z drugimi besedami: "So politiki obvezani ne glede na politične razlike, da se drug do drugega vedejo spoštljivo?"
Danes pa o obrobni novici, ki jo bomo s pomočjo podtikanj, poenostavljan in insinuacij spremenili v glavno vest dneva. Govorimo o pujskih pod Pekrsko gorco.
V zadnjih dneh se je našemu obubožanemu kolumnističnem cehu nenavadno priključila četica novih kolumnistov, ki so se na hitro kvalificirali za ta poklic in danes v svojevrstnih kolumnističnih manufakturah proizvajajo kolumne, ki so namenjene za promoviranje sedanje oblasti, ki bi rada postala tudi bodoča. S pomočjo kolumn.
Danes pa o bližnji prihodnosti kot jo razume Slovenska nacionalna stranka. Nekaj časa izven dosega našega radarja so se preostali poslanci končno opogumili z zakonskim predlogom. Ki, kot je za to stranko v navadi, ni razočaral. Osredotočili so se na prepoved merjenja javnega mnenja, ki poslej pol leta pred volitvami ne bi bila več mogoča.
V Sloveniji se je samo z nam lastno intenzivnostjo razvnela debata o rogljičkih. Originalno in nekoliko snobovsko rečeno: o "croissantih"!
Vse, kar leze in gre, te dni išče vzrok za ukrajinsko vojno. Da bodo lahko bodoči učitelji zgodovine bodočim dijakom pojasnjevali razliko med vzrokom in povodom za vojno.
V dneh, ko je težko napisati karkoli smiselnega, smo poklicali na pomoč javni medijski servis Velike Britanije, tako tale zapisek nastaja ob pomoči znamenitega BBC-ja.
Danes pa vzemimo obrobno novičko in jo v svetli tradiciji naše oddaje s pomočjo pretiravanja, napihovanja in potvarjanja dejstev napihnimo do škandala.
Epidemija se počasi končuje, ampak premora ne bo. Globalna medijsko-politična vrhuška je poskrbela, da nam ne bo dolgčas. In da se bomo tresli za svoja življenja tudi v tednih in mesecih, ki prihajajo. Kajti kot beremo te dni, nas takoj po koncu epidemije čaka tretja svetovna vojna. Podobno je novoletnim praznikom. Komaj vdihneš od naporov božiča, te že čaka novo leto.
Do več kulture bomo težko prišli. Ministrstvo vodijo vsakokratne neoliberalne elite, umetniki so muhavi, trg je majhen, odjemalci smo obubožani, ko pa že pridemo v dvorano, postanemo navijači. Razen tega nas bremeni nikoli docela razčiščen odnos med ljubiteljsko in profesionalno kulturo, med neodvisnimi in državnimi umetniki, med kreativnostjo in navdihom ter med kulturo, politiko in gospodarstvom … Nekultura vseh teh težav nima. In če je zgraditi kulturnega človeka drago in zahteva veliko časa, volje in znanja, je omejiti nekulturnega človeka tolikanj lažje. Za kaj gre?
Danes pa na otok. Tam se že danes ukvarjajo s tem, kar nas v kratkem čaka vse. Z rahljanjem epidemijskih ukrepov so začeli iz omar padati epidemijski okostnjaki. Ali povedano manj dobesedno; začel se je velik lov na čarovnice, oziroma na tiste, ki so se med epidemijo zabavali.
Danes pa na kratko, a z nekaj več številkami, kot jih navadno uporabljamo v naši skromni oddaji. Pred bližajočim se ljudskim izrekanjem o naslednji upravljavski ekipi si upamo že vnaprej napovedati teme, ki bodo zaznamovale predvolilno obdobje.
Danes pa tema, ki ji ne bo več dolgo dano bivati med nami. O volitvah, volilnih napovedih, volilnih rezultatih, nam je dovoljeno govoriti le še nekaj tednov, ker, ko začnejo v naši hiši veljati volilni protokoli, moramo paziti, kaj govorimo. Zato o volilni aritmetiki že danes, ko so volitve še skrite v brstenju aprilskega zelenja.
V teh prelomnih časih imamo državljani noro srečo, da v Sloveniji obstaja garant miru in stabilnosti. To je slovenska vojska. Namreč v državah z urejeno oziroma omembe vredno vojaško silo lahko med šlamastikami, podobnimi slovenski, vedno računaš z možnostjo vojaškega prevzema oblasti. V Sloveniji se to pač ne more zgoditi, ker omembe vredne vojske nimamo.
Čaka nas super volilno leto. Ob tem zdaj že udomačenem izrazu se moramo tečnobno vprašati dvoje: "Ali bo super, ker bo toliko volitev", ali pa bodo vse te volitve enostavno "super"? Danes prinašamo nekaj osnovnih napotkov, nekakšen preživitveni paket za obnašanje v "super volilnem letu"!
Ob koncu leta v medijih iščemo dogodke leta, osebe leta, vrhunce in dno leta in tako naprej in tako nazaj … V zadnjem času pa se je pojavila še nova kategorija: beseda leta! Ker gre za samo esenco 365 dni, zbrano v najmanjšem mogočem nukleusu, smo nad izborom besede leta navdušeni tudi v našem skromnem uredništvu. In oba člana sta letos dvoglasno glasovala za besedo, ki je najgloblje obeležila in najlepše opisuje preteklo leto … Gre za besedo: "domoljubje"!
Glede na praznični čas samo na hitro in v nasprotju z našo maniro, nedopustno površno. Pismo, ki ga je pisal Janez Janša državljanom, je povzročilo povsem nepotrebno razburjenje. Ne toliko vsebina, ki je bila sicer pohvalna in potrebna – cepimo se – temveč način. Mnoge državljane je zaskrbelo, kje ali kako je Janša dobil njihove naslove. Menda kukanje v evidence prebivalstva ni v delokrogu predsednika vlade in ubogi Janez se je – prosto po vodji poslanske skupine SDS – že desettisočič znašel v preiskavi. Tokrat informacijske pooblaščenke.
Neveljaven email naslov