Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Po lanskem ocenjevanju toaletnih prostorov ob slovenskih avtocestah se je inštitut tokrat lotil toalet na železniških postajah. Čistoča je na visoki ravni, a v oči bode zastarelost in pomanjkljiva funkcionalnost.
Čistoča na visoki ravni, a v oči bodeta zastarelost in pomanjkljiva funkcionalnost
Mednarodni inštitut za potrošniške raziskave, ki deluje v okviru Zveze potrošnikov, je v zadnjih 24 mesecih opravil 24 primerjalnih ocenjevanj različnih izdelkov in storitev. V ta namen so vzpostavili tudi spletno stran www.potrošnikovzoom.si, na kateri so brezplačno na voljo vsi rezultati ocenjevanj. Po lanskem ocenjevanju toaletnih prostorov ob slovenskih avtocestah se je inštitut tokrat lotil toalet na železniških postajah.
Železnica je eden od stebrov trajnostne mobilnosti. V zadnjih dvajsetih letih se ni dogajalo oziroma vlagalo vanjo prav veliko in to stanje se kaže tudi pri toaletnih prostorih, pravi Boštjan Okorn, vodja programa pri Mednarodnem inštitutu za potrošniške raziskave:
“Stvar nekako deluje, v resnici pa je vse skupaj precej ubogo. Večina prostorov je precej zastarela, vanje v zadnjih desetletjih ni bilo vloženo tako rekoč nič – ploščice, oprema, okna in vrata so stari, hkrati skoraj ni toaletnih prostorov za invalide in previjalnih mizic. Vidi se, da vsi potniki niso enako zaželeni, kar je zelo žalostno.”
Prejšnji mesec je inštitut obiskal 13 toaletnih prostorov na najbolj prometnih železniških postajah. Vsa ocenjevanja potekajo v okviru koncesije za opravljanje javne službe izvajanja primerjalnih ocenjevanj, ki jih sofinancira Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo.
“Ocenjevalni list je bil precej dolg, najprej smo ocenili notranji del, ali sploh najdeš stranišče, koliko je umivalnikov, ali iz njih teče topla voda (je ni tako rekoč nikjer, razen v Celju in delno v Litiji), ali imajo milo in brisače. Preverili smo tudi kabine, ali se zaklepajo (precej kabin se ne da zakleniti), pogledali opremo in ali je mogoče na steno oziroma vrata obesiti torbo ali jakno. Vse skupaj smo odkljukali, ocenili in rezultati so pokazali, da je eno stranišče zelo dobro, šest je dobrih in pet povprečnih.”
Najvišjo oceno je dobila toaleta na železniški postaji Laško, kjer so prostori sveže obnovljeni in čisti, ima tudi prostor za invalide in previjalno mizico, je pa prostor zaklenjen, kar je manjši minus, saj se je treba po ključ sprehoditi čez celo postajo. Za Laškim je nekaj podobno urejenih stranišč, ki so sprejemljiva, nimajo pa vsa opreme; to so Ljubljana, Maribor, Celje, Grosuplje in Sevnica. Na samem repu je pet postaj, za katere ocenjevalci pravijo, da so kar nekoliko pozabljene – v Domžalah imajo še vedno t. i. »počepnike«, v Litiji je postaja v zabojniku zunaj samega poslopja, slabo oceno so prejele tudi postaje v Kranju, Novem mestu in Trbovljah. Pod črto so torej toaletni prostori na železniških postajah, vredni obiska, splošen vtis pa je odvisen od tega, kdaj je bil prostor zadnjič resneje obnovljen.
4430 epizod
Aktualne oddaje, ki jih v programu Prvega lahko slišite izven terminov rednih oddaj. Terenska oglašanja, reportaže, pogovori, utrinki od tam, kjer je aktualno!
Po lanskem ocenjevanju toaletnih prostorov ob slovenskih avtocestah se je inštitut tokrat lotil toalet na železniških postajah. Čistoča je na visoki ravni, a v oči bode zastarelost in pomanjkljiva funkcionalnost.
Čistoča na visoki ravni, a v oči bodeta zastarelost in pomanjkljiva funkcionalnost
Mednarodni inštitut za potrošniške raziskave, ki deluje v okviru Zveze potrošnikov, je v zadnjih 24 mesecih opravil 24 primerjalnih ocenjevanj različnih izdelkov in storitev. V ta namen so vzpostavili tudi spletno stran www.potrošnikovzoom.si, na kateri so brezplačno na voljo vsi rezultati ocenjevanj. Po lanskem ocenjevanju toaletnih prostorov ob slovenskih avtocestah se je inštitut tokrat lotil toalet na železniških postajah.
Železnica je eden od stebrov trajnostne mobilnosti. V zadnjih dvajsetih letih se ni dogajalo oziroma vlagalo vanjo prav veliko in to stanje se kaže tudi pri toaletnih prostorih, pravi Boštjan Okorn, vodja programa pri Mednarodnem inštitutu za potrošniške raziskave:
“Stvar nekako deluje, v resnici pa je vse skupaj precej ubogo. Večina prostorov je precej zastarela, vanje v zadnjih desetletjih ni bilo vloženo tako rekoč nič – ploščice, oprema, okna in vrata so stari, hkrati skoraj ni toaletnih prostorov za invalide in previjalnih mizic. Vidi se, da vsi potniki niso enako zaželeni, kar je zelo žalostno.”
Prejšnji mesec je inštitut obiskal 13 toaletnih prostorov na najbolj prometnih železniških postajah. Vsa ocenjevanja potekajo v okviru koncesije za opravljanje javne službe izvajanja primerjalnih ocenjevanj, ki jih sofinancira Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo.
“Ocenjevalni list je bil precej dolg, najprej smo ocenili notranji del, ali sploh najdeš stranišče, koliko je umivalnikov, ali iz njih teče topla voda (je ni tako rekoč nikjer, razen v Celju in delno v Litiji), ali imajo milo in brisače. Preverili smo tudi kabine, ali se zaklepajo (precej kabin se ne da zakleniti), pogledali opremo in ali je mogoče na steno oziroma vrata obesiti torbo ali jakno. Vse skupaj smo odkljukali, ocenili in rezultati so pokazali, da je eno stranišče zelo dobro, šest je dobrih in pet povprečnih.”
Najvišjo oceno je dobila toaleta na železniški postaji Laško, kjer so prostori sveže obnovljeni in čisti, ima tudi prostor za invalide in previjalno mizico, je pa prostor zaklenjen, kar je manjši minus, saj se je treba po ključ sprehoditi čez celo postajo. Za Laškim je nekaj podobno urejenih stranišč, ki so sprejemljiva, nimajo pa vsa opreme; to so Ljubljana, Maribor, Celje, Grosuplje in Sevnica. Na samem repu je pet postaj, za katere ocenjevalci pravijo, da so kar nekoliko pozabljene – v Domžalah imajo še vedno t. i. »počepnike«, v Litiji je postaja v zabojniku zunaj samega poslopja, slabo oceno so prejele tudi postaje v Kranju, Novem mestu in Trbovljah. Pod črto so torej toaletni prostori na železniških postajah, vredni obiska, splošen vtis pa je odvisen od tega, kdaj je bil prostor zadnjič resneje obnovljen.
V Sloveniji je brez osebnega zdravnika že okoli 132 tisoč ljudi, kar je največ doslej. Bolniki se posledično vse pogosteje po pomoč zatekajo na urgence, kjer so prav tako vse bolj kaotične razmere. Da bi vsaj nekoliko omilili situacijo, pristojni z januarjem ustanavljajo ambulante za neopredeljene, ki naj bi v prihodnjih dveh letih zagotavljale začasno zdravniško pomoč vsem tistim, ki so ostali brez izbranega zdravnika. Kdaj bodo odprla vrata in kakšen bo njihov sistem delovanja?
Pojasnjuje doc. dr. Aleš Šoster z Oddelka za geologijo Naravoslovnotehniške fakultete.
V času slovenskega osamosvajanja je bilo v ospredju tudi vprašanje prehranske varnosti, pravzaprav je ob vsaki politični in kasneje tudi vojaški zaostritvi to vprašanje stopilo v ospredje. Manj znano je, da so v najrazličnejših struktura to vprašanje obravnavali zelo resno in poskrbeli, da bi oskrba delovala tudi v drugačnih različicah tedanjega dogajanja.
Usode spomenikov na Slovenskem, ki so jih postavljali od sredine 19. stoletja do konca druge svetovne vojne so bile zelo različne. Nekaj so jih odstranili, uničili, nekatere pa preprosto spremenili. Usodo tridesetih slovenskih javnih spomenikov je v svoji knjigi opisal doktor zgodovine in doktor umetnostne zgodovine Damir Globočnik. Ta meni, da so figuralni in arhitektonski spomeniki, spominske plošče in nagrobni spomeniki od sredine 19. stoletja dalje nastajali z namenom slavljenja zaslužnih posameznikov. Imeli so pomembno vlogo simbola, ki pripadnike istega naroda povezuje v narodno skupnost. Ob zgodovinski prevratih pa so z odstranjevanjem spomenikov hoteli uničiti tako pričevalno kot simbolno funkcijo spomenikov. Slovenska spomeniška krajina se je tako sčasoma spreminjala, saj skoraj tretjina spomenikov ne stoji več ali pa so bili temeljito predelani. Več o pogledih na spomenike, dvojnega doktorja Damirja Globočnika.
Obdarovanje, obisk cerkva, božično kosilo, druženje v krogu družine spremljajo današnji praznični dan. Kako pa so nekoč obeleževali konec leta oz. čas, ko se noč začne krajšati, dan pa postaja daljši? Po odgovore smo odšli v Slovenski etnografski muzej, kjer nam je etnologinja in kulturna antropologinja Katarina Nahtigal povedala veliko o prekrščanskih koreninah božiča in o običajih ter navadah, ki so nekoč spremljali ta in druge decembrske praznike.
Te dni pospešeno mesi testo in z različnimi nadevi povija potice, ki jih številne gospodinje same ne upajo speči, marsikdo ne zmore več, mlade družine pa za potico enostavno nimajo časa. Zato Simona Kejžar, nosilka dopolnilne dejavnosti na kmetiji, z veseljem peče tudi po naročilu. V orehovo potico doda tudi trdinkino moko, značilno za Bohinj. V njeni kuhinji, ki je prava delavnica, ura ne meri časa. Čas narekujejo potice, piškoti in druge predpraznične sladke dobrote.
Države članice evropske unije se na različne načine spopadajo z energetsko krizo. Državni zbor je prejšnji teden sprejel zakon o pomoči gospodarstvu za omilitev posledic energetske krize v prihodnjem letu. Ocenjena finančna vrednost sprejetih ukrepov znaša 1,2 milijarde evrov. Od tega naj bi 850 milijonov namenili za subvencioniranje visokih cen elektrike in plina, 100 milijonov za sofinanciranje skrajšanega delavnega časa in čakanja na delo, 250 milijonov pa za izboljšanje likvidnosti prizadetih podjetij. Danes je vlada omejila cene elektrike tudi za javne zavode, občine in agencije. Kako pa se z energetsko krizo spopadajo v sosednji Avstriji, ki nam je lahko pogosto zgled za hiter in učinkovit odziv na krizne razmere? Podjetnik Benjamin Wakounig, predsednik Slovenske gospodarske zveze iz Celovca, pojasnjuje, da avstrijska vlada kakšnih konkretnih ukrepov še ni sprejela.
Društvo V tujini izobraženih Slovencev - VTIS - je skupaj z ministrstvom za izobraževanje v Ljubljani pripravilo Simpozij slovenskih raziskovalcev v tujini. Cilj simpozija je vzpostavljanje in utrjevanje vezi med slovenskimi raziskovalci v tujini in profesorji, raziskovalci ter študenti v Sloveniji, in sicer na različnih področjih. Med sodelujočimi je tudi socialna antropologinja, doktorica PINA SADAR, ki že več kot desetletje živi v Veliki Britaniji, zadnja leta v Londonu, kjer trenutno deluje v okviru ene od vladnih agencij, ki se ukvarja z vključevanjem državljanov v politične procese in razvoj politik.
Zahtevnejši turisti vedno bolj iščejo drugačna doživetja, navadno nekaj, kar ni na prvo žogo, že stokrat videno in del ponudbe masovnega turizma. Kot poudarjajo na Slovenski turistični organizaciji, slovenski turizem zasleduje vizijo zelene butičnosti z nižjim odtisom in večjo vrednostjo za vse. Prav tej viziji sledijo tudi paketi 5-zvezdničnih doživetji, zbrani pod značko Edinstvena doživetja Slovenije. Trenutno jih značko nosi 26, namenjeni so domačim in tujim gostom, med njimi lahko na primer izberete večerjo v rudniku, čakanje na medveda v Kočevskem gozdu, opazovanje Krna in doline Nadiže z viseče ploščadi, vožnjo s kajakom po podzemlju Pece in druge.
Več kot četrtina Američanov, starih med 18 in 29 let svoje dnevne novice prejema prek družbenega omrežja Tiktok, kažejo izsledki raziskave Pew Research Centra. Čeprav manj alarmantna, pa se podobna slika vseeno izrisuje tudi pri nas. Mladi namreč vse pogosteje aktualne informacije prejemajo prek družbenih omrežij, in ne več prek tradicionalnih medijev, kot je to veljajo včasih. S tem seveda lahko naletijo na pasti lažnih in zavajajočih informacij.
Sinoči so v Cankarjevem domu na slavnostno podelili Zoisove in Puhove nagrade in priznanja, najvišje državne nagrade za vrhunske dosežke v znanstvenoraziskovalni in razvojni dejavnosti, ki nazorno pričajo o raznovrstnosti in dometu slovenske znanosti. Foto: Anže Malovrh/STA
Vse več ljudi se zaradi visokih cen hrane in položnic za ogrevanje ter drugih stroškov obrača na človekoljubne organizacije. Stiske so vse globlje. Revni in socialno izključeni pa svojo stisko še bolj občutijo prav v mesecu decembru, ki je mesec obdarovanj in srečevanj. Z materialnimi dobrotami in toplo besedo jim decembrske dni vsaj nekoliko skušajo polepšati v dobrodelnih organizacijah
Ingrid Celestina ima skupaj s Suzano Todorovič zasluge za izdajo knjige o Šavrinkah, za katero sta prejeli naziv Osebnost Primorske meseca januarja za leto 2018. Aktivna je v knjigotrško-založniškem svetu. Že nekaj let je predsednica Društva slovenskih knjigotržcev, sodeluje v komisiji za podeljevanje Evropske nagrade za literaturo. Gost v terenskem studiu v Svetem Antonu pri Kopru je bil tudi oljkar Darko Jakomin z oljkarske kmetije Karlonga v bližnjem Potoku.
Sveti Anton je skupno ime za številne zaselke na širokem hrbtu v severnem delu Šavrinskega gričevja, ki se spušča v dolino reke Rižane. Po podatkih Statističnega urada RS je leta 2020 tu živelo 2048 ljudi. Sveti Anton ima bogato ilustrirano knjigo o svoji zgodovini z naslovom Sv. Anton – Stoletja na cvetoči in prijetni vzpetini. Obsežno in s številnimi barvnimi fotografijami opremljeno knjigo o Svetem Antonu je napisala Natali Gak. Na obisk v naš terenski studio v Svetem Antonu je prišla tudi gospa Alferija Bržan, slavistka, upokojena učiteljica slovenščine, ki piše pesmi v antonskem govoru.
Kaj se dogaja z javnimi sistemi v Sloveniji? Najbolj na udaru v tem trenutku je zdravstveni sistem, kjer so stvari že ušle izpod nadzora. Tudi v domovih za ostarele se pogoji zaostrujejo, saj zaradi pomanjkanja kadra, ti zapirajo vrata. Enako se dogaja v šolstvu, kjer je velik manko na področju tehničnega kadra. O pokojninskem sistemu se še ne govori … ampak, tudi tu bi bile na mestu sistemske spremembe.
Rok Ravnikar iz ZD Kamnik se odziva na očitke, da zdravniki delajo premalo, da gre za sivo stavko. Prav je, da se v te krizne razmere vključuje civilna družba, saj zahteva isto, na kar zdravniki opozarjajo že deset let! Če želimo zadržati zdravnike v javnem zdravstvu, je treba nujno izboljšati pogoje dela, izboljšati vodenje javnih zavodov, zmanjšati administrativne obremenitve ter omogočiti fleksibilni delovnik in nagrajevanje. Na slabe razmere v zdravstvu pa opozarja tudi civilna iniciativa Glas ljudstva, ki z današnjim dnem začenja kampanjo Ustavimo rušenje javnega zdravstva.
Danes so v Strasbourgu podelili nagrado Saharov za svobodo misli in je najpomembnejše priznanje, ki ga Evropska unija podeljuje za delo na področju človekovih pravic. Prejemnik letošnje nagrade je ukrajinsko ljudstvo. Slovesnost je v evropskem parlamentu spremljal Rok Valenčič.
V zbirki 'Kajuh 100', ki jo izdaja knjižnica Velenje, je ob stoti obletnici rojstva Karla Destovnika Kajuha izšla tudi knjiga Kajuh - Dopisovanja. V njej so zbrana vsa pisma, dopisnice, razglednice in sporočila, ki jih je pisal Kajuh in tudi drugi njemu. O zbirki smo se pogovarjali z umetnostnim zgodovinarjem in znanstvenikom dr. Miklavžem Komeljem.
Danes se spominjamo stote obletnice rojstva Karla Destovnika Kajuha. Kako literarna zgodovina razume in obravnava pesnika Kajuha, smo se pogovarjali z literarno zgodovinarko Ireno Novak Popov.
"Morda bo trajalo eno leto, morda pet let. Ampak najpomembnejše je to, da ljudje vzklikajo, da se ne bodo vrnili nazaj. Nikakor ne bodo odnehali, nikakor ne bodo sprejeli majhnih sprememb, saj hočejo popolno spremembo sistema, vlada je izgubila svojo legitimnost. To je zelo pomembno tudi za mednarodno skupnost, razumeti mora, da reforme v diktaturi niso mogoče. Diktatorja ne moreš reformirati," pravi Negin Shiraghaei, nekdanja novinarka, aktivistka in podjetnica, ki zase pravi, da je že od nekdaj zagovornica pravic žensk. V Beogradu se je na forumu Brave New Media z njo pogovarjala Urška Henigman.
Neveljaven email naslov