Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ali veste, kje so Komori? Naj vas že kar takoj malo usmerimo: južna polobla, vzhodno od Afrike, blizu Madagaskarja … Tam, v Indijskem oceanu, leži otočje in ena izmed najmajših, a tudi najgosteje naseljenih državic na svetu. Ima 800 tisoč prebivalcev, skoraj polovica jih je mlajših od 15 let. S Komorov prihaja Djonas Ahmed Abdillah (na fotografiji na desni), ki že 6 let živi v Sloveniji. Razlog: ljubezen in družina.
Ali veste, kje so Komori? Naj vas že kar takoj vsaj malo usmerimo: južna polobla, vzhodno od Afrike, blizu Madagaskarja, Indijski ocean … In v njem leži otočje in ena izmed najmajših, a tudi najgosteje naseljenih državic na svetu. Ima 800 tisoč prebivalcev, skoraj polovica jih je mlajših od 15 let.
S Komorov prihaja Djonas Ahmed Abdillah. Slovenščina je težek, a sladek jezik, pravi, in se takoj opraviči, ker mu še ne gre najbolje. Rajske otoke lune je zamenjal za Slovenijo pred šestimi leti. V bistvu pa je od doma odšel že prej – v Egiptu je namreč študiral turizem in tam spoznal svojo bodočo ženo. Tako kot ona ni čisto točno vedela, kje so Komori, tako on ni vedel, kje je Slovenija. Je to v Rusiji, jo je vprašal. Tudi omemba Italije, Avstrije, Hrvaške ni kaj dosti pomagala, šele ko je slišal Jugoslavija, je znal našo državico umestiti na svetovni zemljevid. Po nekaj letih že pravi:
“Na Komorih sem se rodil, v Sloveniji sem dobil srce. Ker tukaj živim in imam družino. To je zame več kot vse.”
Na določen način Djonasa na rojstne Komore spominja narava – hribi, zelenje, gozdovi (no, v Sloveniji ni palm, takoj doda), sta pa državi tudi zelo različni.
“Ko v Sloveniji stopiš v sobo, moraš imeti copate. To mi je bilo zelo zanimivo, ker tega pri nas ni.”
Na Komorih, kjer vlada tropsko podnebje, ni letnih časov, ni snega, ni zime, najnižja temperatura je 15 stopinj Celzija. Djonas je bil začuden tudi, kako je pri nas spomladi in poleti svetlo še ob 7h zvečer – na Komorih je takrat noč, ne glede na mesec v letu. Na vse to in tudi na mrzle zime se je že navadil, tudi na našo hrano, čeprav je potreboval kar nekaj časa. Poleg družine namreč najbolj pogreša prav komorsko kulinariko. Na Komorih uporabljajo veliko začimb, hrana je pekoča, jedo veliko zelenjave, rib, riža, tipična jed pa je kasava (maniok, kot krompir), omaka iz kokosovega mleka in rib.
Komori so obdani z oceanom, kmetijstvo, kamor poleg poljedelstva sodi tudi ribolov, pa predstavlja največji del komorskega gospodarstva. Otočje je eden največjih pridelovalcev vanilije in rastline lyang lyang, iz katere pridelujejo eterična olja za parfume. A za mlade na otočju, ki je se je 1975 osamosvojilo od francoske kolonialne oblasti, ni velike izbire študijskih programov, prav tako nimajo najboljših zaposlitvenih možnosti. Djonas je zato študiral v Egiptu, jezik pa seveda ni bil ovira. Na Komorih, ki so jih najprej odkrila afriška ljudstva, nato pa neke noči, ob soju polne lune, tudi Arabci in otročje poimenovali Kamar oz. Komor – otoki lune, je namreč doma več jezikov …
“Imamo komorski jezik, a ga samo govorimo, ne zapisujemo. Govorimo tudi francosko in tudi malo arabsko. V šoli vse poteka v francoščini, tudi v službi. Je uradni jezik. Komorščina izvira iz svahilija, saj so prvi ljudje, ki so prispeli na otoke, prišli iz Afrike – Kenije, Zanzibarja, Mozambika.”
Djonas je oče dveh otrok, v njihovi družini se sliši več jezikov. Skupaj govorijo slovensko, včasih, da gre hitreje, z ženo angleško. Sam z otroki pa govori francosko, saj je po njegovem mnenju dobro, da otrok govori tako razširjen in pomemben jezik. Francoščina pa ni pomembna le v Evropski uniji, temveč tudi marsikje drugje in tudi na Komorih. Tam pravzaprav vsi Evropo povezujejo s Francijo. Djonas nam je zato izdal, da so se otroci njegovemu sinu čudili, ko so izvedeli, da govori slovensko.
“Otroci razumejo, da moj sin ne govori dobro komorsko, ampak da ne govori dobro francosko pa prihaja iz Evrope!? To je nepredstavljivo. Pa sem jim razložil, da je Evropa kot Afrika – sestavljena je iz številnih držav in vsaka ima svoj jezik.”
Jezikovna in tudi nacionalna (Afričani, Arabci, Evropejci, Indijci) pestrost na eni strani, na drugi pa so Komorci religijsko dokaj enotni. Prevladujoča religija je islam, Djonas pa takoj pove, da so odprti, moderni muslimani. Ženske si lase pokrivajo z ruto, če tega ne želijo, pač ne. A kar zadeva njihova tradicionalna oblačila, ki jih nosijo ob posebnih priložnostih – na primer praznovanjih in porokoh, so ta podobna indijskim. Ženske nosijo sarije, ki jim na otokih lune rečejo shiromani, moški pa dolgo srajco: kandu.
Na Komorih so družine številčnejše in bolj povezane kot pri nas. Ne mine dan, da ne bi sin, četudi živi drugje, obiskal svojo mamo, da preveri, kako je in ali potrebuje kakšno pomoč. Navada je tudi, da družina poskrbi za hčer – zanjo zgradi hišo in nato se mož preseli k njej. Mogoče se je tudi za to Djonas, ki je velik ljubitelj nogometa, košarke, plavanja, glasbe in risanja, brez večjih težav preselil v Slovenijo.
399 epizod
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
Ali veste, kje so Komori? Naj vas že kar takoj malo usmerimo: južna polobla, vzhodno od Afrike, blizu Madagaskarja … Tam, v Indijskem oceanu, leži otočje in ena izmed najmajših, a tudi najgosteje naseljenih državic na svetu. Ima 800 tisoč prebivalcev, skoraj polovica jih je mlajših od 15 let. S Komorov prihaja Djonas Ahmed Abdillah (na fotografiji na desni), ki že 6 let živi v Sloveniji. Razlog: ljubezen in družina.
Ali veste, kje so Komori? Naj vas že kar takoj vsaj malo usmerimo: južna polobla, vzhodno od Afrike, blizu Madagaskarja, Indijski ocean … In v njem leži otočje in ena izmed najmajših, a tudi najgosteje naseljenih državic na svetu. Ima 800 tisoč prebivalcev, skoraj polovica jih je mlajših od 15 let.
S Komorov prihaja Djonas Ahmed Abdillah. Slovenščina je težek, a sladek jezik, pravi, in se takoj opraviči, ker mu še ne gre najbolje. Rajske otoke lune je zamenjal za Slovenijo pred šestimi leti. V bistvu pa je od doma odšel že prej – v Egiptu je namreč študiral turizem in tam spoznal svojo bodočo ženo. Tako kot ona ni čisto točno vedela, kje so Komori, tako on ni vedel, kje je Slovenija. Je to v Rusiji, jo je vprašal. Tudi omemba Italije, Avstrije, Hrvaške ni kaj dosti pomagala, šele ko je slišal Jugoslavija, je znal našo državico umestiti na svetovni zemljevid. Po nekaj letih že pravi:
“Na Komorih sem se rodil, v Sloveniji sem dobil srce. Ker tukaj živim in imam družino. To je zame več kot vse.”
Na določen način Djonasa na rojstne Komore spominja narava – hribi, zelenje, gozdovi (no, v Sloveniji ni palm, takoj doda), sta pa državi tudi zelo različni.
“Ko v Sloveniji stopiš v sobo, moraš imeti copate. To mi je bilo zelo zanimivo, ker tega pri nas ni.”
Na Komorih, kjer vlada tropsko podnebje, ni letnih časov, ni snega, ni zime, najnižja temperatura je 15 stopinj Celzija. Djonas je bil začuden tudi, kako je pri nas spomladi in poleti svetlo še ob 7h zvečer – na Komorih je takrat noč, ne glede na mesec v letu. Na vse to in tudi na mrzle zime se je že navadil, tudi na našo hrano, čeprav je potreboval kar nekaj časa. Poleg družine namreč najbolj pogreša prav komorsko kulinariko. Na Komorih uporabljajo veliko začimb, hrana je pekoča, jedo veliko zelenjave, rib, riža, tipična jed pa je kasava (maniok, kot krompir), omaka iz kokosovega mleka in rib.
Komori so obdani z oceanom, kmetijstvo, kamor poleg poljedelstva sodi tudi ribolov, pa predstavlja največji del komorskega gospodarstva. Otočje je eden največjih pridelovalcev vanilije in rastline lyang lyang, iz katere pridelujejo eterična olja za parfume. A za mlade na otočju, ki je se je 1975 osamosvojilo od francoske kolonialne oblasti, ni velike izbire študijskih programov, prav tako nimajo najboljših zaposlitvenih možnosti. Djonas je zato študiral v Egiptu, jezik pa seveda ni bil ovira. Na Komorih, ki so jih najprej odkrila afriška ljudstva, nato pa neke noči, ob soju polne lune, tudi Arabci in otročje poimenovali Kamar oz. Komor – otoki lune, je namreč doma več jezikov …
“Imamo komorski jezik, a ga samo govorimo, ne zapisujemo. Govorimo tudi francosko in tudi malo arabsko. V šoli vse poteka v francoščini, tudi v službi. Je uradni jezik. Komorščina izvira iz svahilija, saj so prvi ljudje, ki so prispeli na otoke, prišli iz Afrike – Kenije, Zanzibarja, Mozambika.”
Djonas je oče dveh otrok, v njihovi družini se sliši več jezikov. Skupaj govorijo slovensko, včasih, da gre hitreje, z ženo angleško. Sam z otroki pa govori francosko, saj je po njegovem mnenju dobro, da otrok govori tako razširjen in pomemben jezik. Francoščina pa ni pomembna le v Evropski uniji, temveč tudi marsikje drugje in tudi na Komorih. Tam pravzaprav vsi Evropo povezujejo s Francijo. Djonas nam je zato izdal, da so se otroci njegovemu sinu čudili, ko so izvedeli, da govori slovensko.
“Otroci razumejo, da moj sin ne govori dobro komorsko, ampak da ne govori dobro francosko pa prihaja iz Evrope!? To je nepredstavljivo. Pa sem jim razložil, da je Evropa kot Afrika – sestavljena je iz številnih držav in vsaka ima svoj jezik.”
Jezikovna in tudi nacionalna (Afričani, Arabci, Evropejci, Indijci) pestrost na eni strani, na drugi pa so Komorci religijsko dokaj enotni. Prevladujoča religija je islam, Djonas pa takoj pove, da so odprti, moderni muslimani. Ženske si lase pokrivajo z ruto, če tega ne želijo, pač ne. A kar zadeva njihova tradicionalna oblačila, ki jih nosijo ob posebnih priložnostih – na primer praznovanjih in porokoh, so ta podobna indijskim. Ženske nosijo sarije, ki jim na otokih lune rečejo shiromani, moški pa dolgo srajco: kandu.
Na Komorih so družine številčnejše in bolj povezane kot pri nas. Ne mine dan, da ne bi sin, četudi živi drugje, obiskal svojo mamo, da preveri, kako je in ali potrebuje kakšno pomoč. Navada je tudi, da družina poskrbi za hčer – zanjo zgradi hišo in nato se mož preseli k njej. Mogoče se je tudi za to Djonas, ki je velik ljubitelj nogometa, košarke, plavanja, glasbe in risanja, brez večjih težav preselil v Slovenijo.
Z Drugim pogledom se tokrat selimo v Sakartvelo. To je namreč domače ime za državo ob vzhodni obali Črnega morja, ki jo Slovenci imenujemo Gruzija, številne zahodne države pa Georgia. S Kavkaza se je na sončno stran Alp pred štirimi leti preselila 24-letna Victoria Surneva in gruzijsko prestolnico Tbilisi zamenjala s slovenskim glavnim mestom. Zakaj je prišla, kako se tu počuti in kakšni smo mi Slovenci, je povedala Andreji Čokl.
Mrzlo decembrsko jutro zdaj ogreje brazilska drugopogledniška zgodba – Jorge Da Costa Oliveira se je iz države s skoraj 215 milijoni prebivalcev preselil v dvomilijonsko Slovenijo. Stereotipno se zdi, ampak kot boste lahko slišali, se naš Brazilec med drugim odlično znajde za žarom! Na pogovor ga je povabila Darja Pograjc.
Donald Francis Reindl je v Slovenijo prišel pred 20 leti iz Združenih držav Amerike, sem ga je vodilo raziskovanje za doktorsko disertacijo. Kot jezikoslovec je že prej potoval v Evropo in v naše kraje, takrat pa je prišel za dalj časa. In ostal. Več izvemo v Drugem pogledu
Kompleksen, intenziven in obenem lep, ekspresiven. Tako naša tokratna sogovornica v Drugem pogledu opisuje svojo največjo strast – flamenko. Prav pri tej temi je daleč najzgovornejša. To je Madžarka Maria Keck, ki je več let živela tudi v Španiji, zadnja štiri leta je v Sloveniji. In kakšen je razlog, da se pevka, plesalka in učiteljica flamenka iz Španije preseli k nam? Ljubezen, seveda.
Ognjen Radivojević ne prihaja iz kakšne daljne dežele s čisto drugačnim jezikom, kulturo in običaji, ki bi jih lahko primerjali z našimi, zato pa je toliko bolj razmišljal o sami izkušnji selitve in integracije v novo okolje. Še preden je pred desetimi leti prišel v Ljubljano, so namreč njegovo življenje zaznamovale selitve: rodil se je v Sarajevu, med vojno je nekaj časa bival v Nemčiji, večino življenja pa je preživel v Srbiji, predvsem v Novem Sadu. Poleg tega se zadnja leta, čeprav je v Srbiji študiral za učitelja zgodovine, ukvarja z integracijo priseljencev na Slovenski filantropiji, vse to pa je seveda močno zaznamovalo tudi njegovo razmišljanje o priseljenski izkušnji. Oddajo je pripravila Alja Zore.
Češkega sogovornika smo v Drugem pogledu nazadnje slišali leta 2019. Skrajni čas, da slišimo še kakšnega! 29-letni Matúš Javor še ni dolgo pri nas, je pa kljub temu že zvesti poslušalec Prvega, rad prisluhne predvsem našim »drugopogledniškim« zgodbam. Prav te so ga spodbudile, da nam je napisal elektronsko sporočilo in tako smo vzpostavili stik. Darja Pograjc ga je povabila na Tavčarjevo 17 in nastala je naslednja zgodba.
Pred letom in pol je Cristián Román Huenufil svoj dom v Čilu zamenjal za dom v Sloveniji. Kot učitelj zgodovine je bil močno vpet v predmestno lokalno skupnost Santiaga de Čile, delal je na področju izobraževanja in se zavzemal za ranljive skupine. Pot ga je nato vodila na študij antropologije v Barcelono, doktorski študij zdaj opravlja pri nas. Čilski Drugi pogled je pripravila Darja Pograjc.
Spet je čas za zgodbo, ki nas pelje v nasprotno smer kot ponavadi. Današnji »drugopoglednik« bo namreč Slovenec, ki živi v tujini. Sebastjan Kovačič je trenutno na obisku v Sloveniji, drugače pa zadnjih 5 let živi na tajskem podeželju. Slabe pol ure izven mesta Lampang na severu države najdete njegov »homestay«, obdan z riževimi polji. Drugi pogled.
V današnji rubriki Drugi pogled bomo spoznali Olgo Burlachenko, ki je rojena v Ukrajini, v Slovenijo pa je prišla, ko je bila stara le 14 let. Kakšni so njeni spomini na življenje v drugem največjem mestu v Ukraijni, kako se je privadila na življenje pri nas, katere so bile največje ovire in kako danes lahko primerja Ukrajince in Slovence – o vsem tem sta govorili s Tadejo Bizilj.
Bianca Marcelle Seckel se je pred poldrugim desetletjem v Prekmurje preselila iz Zimbabveja. Pri tem jo je vodila ljubezen, iz katere sta se rodila tudi dva otroka. Bianca, ki je samostojna podjetnica s svojim gostinskim lokalom v Murski Soboti, je rada v Prekmurju, čeprav jo pozimi še vedno zebe. Prav sneg pa jo je v začetku v Sloveniji tudi najbolj očaral. Družabna Afričanka, ki govori prekmursko, je navdušena nad prekmursko hrano. Več je povedala dopisnici Lidiji Kosi.
Pogled na Slovenijo ni nujno zelene barve. Kaj o Slovencih pravijo tisti, ki so svoj drugi dom spremenili v prvega?
Šolanje, ljubezen, služba so med pogostimi vzroki selitev posameznika v tujino. Tudi naš tokratni gost Semi Assayed, po rodu Palestinec, je svojo domovino prvič zapustil zaradi šolanja. Želja postati strojni inženir letalstva ga je pred več kot 40 leti pripeljala v Beograd, v takratno Jugoslavijo. Delček svoje življenjske zgodbe, predvsem kako in zakaj že večino svojega življenja živi v Hrastniku, nam bo razkril v Drugem pogledu avtorice Karmen Štrancar Rajevec.
Na katero otočje najprej pomislite, ko slišite besedno zvezo 'rajski otoki'? Mnogi bi verjetno kot iz topa izstrelili ime Maldivi. To ime izvira iz hindujskih besed 'mahal', ki pomeni palača, in 'diva' oziroma otok. In ker Maldive Slovenci vidimo predvsem kot rajsko počitniško destinacijo, je težko razumeti, zakaj bi se nekdo od tam preselil v Slovenijo. Andreja Čokl je prav to vprašala 23-letnega Maldivijca Ma-Ala Mahmooda, ki zadnja štiri leta živi v Kranju.
Tokratni »drugopoglednik« Nathan Patton je inštruktor in učitelj angleškega jezika, ki se je v Ljubljano preselil pred 3 leti in pol. Rojen je v Salisburyju na jugu Anglije. Njegova zadnja postaja pred prihodom v Slovenijo je bil Leeds, kjer je študiral in delal. Zdaj pa že tri leta in pol živi v Ljubljani.
V Drugem pogledu po navadi slišite priseljence, tiste, ki so se iz tujine preselili k nam in si tu ustvarili življenje. Danes bo pa Drugi pogled prvič slovenski, ponudil ga bo Slovenec, ki živi v tujini. Kako je biti priseljenec v Singapurju, je med drugim Darja Pograjc vprašala Ahmeda Pašića, doktorja socialne antropologije.
Albanka Halime Djemali prihaja iz Makedonije, v Sloveniji živi 5 let, natančneje v Novem mestu, kjer je zaposlena v Društvu za razvijanje prostovoljnega dela. Pri njej je zanimivo, da je praktično iz popolnega nepoznavanja slovenščine in tukajšnje kulture v tako kratkem času prišla do redne zaposlitve kot kulturna mediatorka. Zdaj nudi jezikovno in vsesplošno pomoč predvsem Albanskim družinam, ki tukaj živijo tudi že deset let in več.
Sogovornica tokratne oddaje Drugi pogled se je k nam preselila iz države, ki jo pogosto zamenjujejo s Slovenijo, pa naj gre za podobno ime in zastavo ali druge značilnosti, ki ju povezujejo. Z Ivanko Kovšca se je pogovarjal naš notranjsko - kočevski dopisnik Marko Škrlj.
Pri dvajsetih se je Agostina Benegas iz Argentine preselila v Slovenijo. Iz enega glavnega mesta v drugega; iz Buenos Airesa v Ljubljano. Pri nas je najprej delala v hotelih, epidemija pa jo je prisilila, da je skupaj z možem poiskala drugačno poslovno priložnost. Prejšnji teden smo se odpravili na pogovor z zdaj 25-letno Argentinko in nastal je današnji Drugi pogled.
Tik pred začetkom poletnih olimpijskih iger v Tokiu smo, najbrž prav nič presenetljivo, pred mikrofon Drugega pogleda povabili Japonko - dr. Nagiso Moritoki Škof, jezikoslovko in predavateljico na Oddelku za azijske študije ljubljanske Filozofske fakultete. Kako je iz dežele vzhajajočega sonca sploh prišla v naše kraje in zakaj se ji zdijo slovenski študentje prav občudovanja vredni, je razkrila v pogovoru z Goranom Deklevo.
Naš zadnji sogovornik v Drugem pogledu, preden gre torkova rubrika na zaslužene počitnice, prihaja iz Konga, v Slovenijo pa pred dobrima dvema letoma ni prišel na počitnice. Iz svoje države je zbežal, ker se boji za svoje življenje, bil je namreč na protestih in v politiki, na zadnjih volitvah je kandidiral za poslanca v parlamentu. Spoznajte Doudouja Bigaruro!
Neveljaven email naslov