Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Z nami se pogovarja koroški kantavtor Milan Kamnik, ki s seboj v žepu prinaša svoj deveti album »A še 'mam sploh pravico?«. Realistične pripovedi iz njegovih pesmi največkrat zazvenijo v njegovem domačem narečju, medtem ko po glasbeni plati ostajajo zveste ameriškim zgledom, še posebno countryju. V pogovoru se nam pridružuje tudi Milanova hči Mojca, violistka in soavtorica aranžmajev za večino pesmi na plošči.
Pesmi z devete plošče koroškega kantavtorja
Milan Kamnik je lani jeseni z velikim koncertom v Kotljah zaznamoval 45 let svojega ustvarjanja. Koncert je posnel Radio Slovenija in takrat so v živo zazvenele tudi pesmi z Milanovega takrat še neizdanega albuma. Nekaj tednov kasneje, novembra 2019, so izšle kot plošča A še ‘mam sploh pravico? Zvesti poslušalci Milana Kamnika bodo ob poslušanju verjetno ugotovili, da so pesmi po zvočni plati nekoliko drugačne od tistih iz preteklih let, saj sta aranžma in produkcijo prevzela dva mlada člana Milanove zasedbe: njegova hči Mojca Kamnik in Aljaž Lipuš.
»Zvok je najbrž malo drugačen … Pravzaprav mi je ta sprememba kar dobro dela. Ker zadnje tri plošče sem šel čez lužo, čeprav nisem posnel celotnih albumov tam, smo tudi pri nas delali neko produkcijo, predvsem v studiu Mateja Kovšeta v Konjicah, no, zdaj sem pa res vesel – Mojca je medtem magistrirala, tako da se mi je zdelo prav, ker sem videl, da jabolko ni padlo daleč od drevesa. Sem rekel, da mora pa nekaj v familiji ostati. Pa ne zaradi tega, da mora – ampak želel sem si, ker sem vedel, vedno bolj sem bil prepričan, česa je sposobna. Tako da sem vesel, da je to delo, ki se vidi na tej deveti plošči.«
Milan Kamnik, pogovor za Pesem v žepu
Mojca Kamnik očetovo ustvarjalnost spremlja tudi po teoretični plati; pred kratkim jo je zajela v svoji magistrski nalogi, a pravi, da to ni bilo tako enostavno:
»Pisati o svojem očetu je namreč precej zapleteno: moraš držati neko distanco, hkrati pa ohranjati neko bližino, da še vedno izhajaš iz tega, kar veš. V bistvu jaz sem svojega atana vedno videla kot neke vrste ljudskega pevca. In čeprav bi to mogoče glede na neke knjige in opredelitve bila sporna trditev, se mi zdi, da sem jo v svoji magistrski kar upravičila.«
Mojca Kamnik, pogovor za Pesem v žepu
Milan Kamnik v svojih pesmih izpostavlja vsebine, s katerimi se srečujemo na vsakem koraku; še posebej pozoren je na svoje lokalno, koroško okolje – ob tem pa ohranja kritično držo – in njegov deveti album A še ‘mam sploh pravico? v tem pogledu zvesto sledi predhodnikom:
»Moram reči, da se v bistvu nikoli nisem resno ukvarjati s politiko. Prej neresno – ampak vseeno se mi zdi, da imam pravico reči, kar mislim. In če me kaj moti, pač povem. Res je, da komu ne pašem, ampak tako pač je. Tako se mi zdi, da kot kantavtor moram na nek način bolj kritično spremljati svet okoli sebe. Se mi zdi, da mi to kar uspeva – glede na to, da me še niso natepli nikoli, če sem kaj narobe zapel, da pesmi postajajo aktualne pa gredo v pozabo pa spet pridejo na površje …«
Milan Kamnik, pogovor za Pesem v žepu
244 epizod
Na robu večera ne potrebuješ nobenih velikih besed, samo greš. Kitara v kovčku, klobuk na glavi in … Pesem v žepu. Poneseš jo na oder ali na cesto; pustiš ji, da poišče pot do tujih ušes. Tudi skozi radijski eter, kjer je našla svoj dom v večerni glasbeni oddaji. Skozi slovensko kantavtorsko in avtorsko sceno se s pesmijo v žepu sprehaja glasbena urednica Teja Klobčar.
Z nami se pogovarja koroški kantavtor Milan Kamnik, ki s seboj v žepu prinaša svoj deveti album »A še 'mam sploh pravico?«. Realistične pripovedi iz njegovih pesmi največkrat zazvenijo v njegovem domačem narečju, medtem ko po glasbeni plati ostajajo zveste ameriškim zgledom, še posebno countryju. V pogovoru se nam pridružuje tudi Milanova hči Mojca, violistka in soavtorica aranžmajev za večino pesmi na plošči.
Pesmi z devete plošče koroškega kantavtorja
Milan Kamnik je lani jeseni z velikim koncertom v Kotljah zaznamoval 45 let svojega ustvarjanja. Koncert je posnel Radio Slovenija in takrat so v živo zazvenele tudi pesmi z Milanovega takrat še neizdanega albuma. Nekaj tednov kasneje, novembra 2019, so izšle kot plošča A še ‘mam sploh pravico? Zvesti poslušalci Milana Kamnika bodo ob poslušanju verjetno ugotovili, da so pesmi po zvočni plati nekoliko drugačne od tistih iz preteklih let, saj sta aranžma in produkcijo prevzela dva mlada člana Milanove zasedbe: njegova hči Mojca Kamnik in Aljaž Lipuš.
»Zvok je najbrž malo drugačen … Pravzaprav mi je ta sprememba kar dobro dela. Ker zadnje tri plošče sem šel čez lužo, čeprav nisem posnel celotnih albumov tam, smo tudi pri nas delali neko produkcijo, predvsem v studiu Mateja Kovšeta v Konjicah, no, zdaj sem pa res vesel – Mojca je medtem magistrirala, tako da se mi je zdelo prav, ker sem videl, da jabolko ni padlo daleč od drevesa. Sem rekel, da mora pa nekaj v familiji ostati. Pa ne zaradi tega, da mora – ampak želel sem si, ker sem vedel, vedno bolj sem bil prepričan, česa je sposobna. Tako da sem vesel, da je to delo, ki se vidi na tej deveti plošči.«
Milan Kamnik, pogovor za Pesem v žepu
Mojca Kamnik očetovo ustvarjalnost spremlja tudi po teoretični plati; pred kratkim jo je zajela v svoji magistrski nalogi, a pravi, da to ni bilo tako enostavno:
»Pisati o svojem očetu je namreč precej zapleteno: moraš držati neko distanco, hkrati pa ohranjati neko bližino, da še vedno izhajaš iz tega, kar veš. V bistvu jaz sem svojega atana vedno videla kot neke vrste ljudskega pevca. In čeprav bi to mogoče glede na neke knjige in opredelitve bila sporna trditev, se mi zdi, da sem jo v svoji magistrski kar upravičila.«
Mojca Kamnik, pogovor za Pesem v žepu
Milan Kamnik v svojih pesmih izpostavlja vsebine, s katerimi se srečujemo na vsakem koraku; še posebej pozoren je na svoje lokalno, koroško okolje – ob tem pa ohranja kritično držo – in njegov deveti album A še ‘mam sploh pravico? v tem pogledu zvesto sledi predhodnikom:
»Moram reči, da se v bistvu nikoli nisem resno ukvarjati s politiko. Prej neresno – ampak vseeno se mi zdi, da imam pravico reči, kar mislim. In če me kaj moti, pač povem. Res je, da komu ne pašem, ampak tako pač je. Tako se mi zdi, da kot kantavtor moram na nek način bolj kritično spremljati svet okoli sebe. Se mi zdi, da mi to kar uspeva – glede na to, da me še niso natepli nikoli, če sem kaj narobe zapel, da pesmi postajajo aktualne pa gredo v pozabo pa spet pridejo na površje …«
Milan Kamnik, pogovor za Pesem v žepu
Tudi nežne pesmi so lahko družbenokritične in tudi v angažiranih pesmih se najde prostor za ljubezen. To med drugim dokazuje kantavtor Leon Matek s svojo tretjo ploščo »Srce imaš tako veliko«. Predstavlja nam jo v tokratni Pesmi v žepu.
Mladi primorski kantavtor Žiga Rustja se giblje na presečišču popa in rocka, s svojimi pesmimi pa skozi osebno izpoved ustvarja most med generacijami – tako v glasbi kot tudi sicer v življenju. Po prvencu »Z moje perspektive« (2014) tokrat v Pesem v žepu prinaša svojo drugo ploščo »Čas«.
Letošnji 16. Kantfest International 2018 je na oder Kulturnega doma Ruše znova prinesel slovenske in tuje kantavtorske pesmi, trije nastopajoči pa so prejeli tudi nagrade – zlato, srebrno in bronasto kanto. Festivalske utrinke, pogovor z zmagovalci in komentar člana strokovne žirije Adija Smolarja poslušamo v dveh zaporednih Pesmih v žepu. Tokrat je na vrsti drugi del.
Letošnji 16. Kantfest International 2018 je na oder Kulturnega doma Ruše znova prinesel slovenske in tuje kantavtorske pesmi, trije nastopajoči pa so prejeli tudi nagrade – zlato, srebrno in bronasto kanto. Festivalske utrinke, pogovor z zmagovalci in komentar člana strokovne žirije Adija Smolarja poslušamo v dveh zaporednih Pesmih v žepu. Tokrat je na vrsti prvi del.
Vse od leta 2003 se v Rušah odvija Kantfest, mednarodni festival kantavtorske glasbe. Na njem se predstavljajo bolj ali manj neznani ustvarjalci, ki se potegujejo za festivalske nagrade – kante. Dogajanje pokrivamo tudi na Prvem, kjer vam bomo v naslednjih dneh in tednih ponudili več festivalskih utrinkov in komentarjev. Še pred samim dogajanjem pa smo v Pesem v žepu povabili organizatorja festivala Petra Andreja, s katerim se je pogovarjal sodelavec RTV centra Maribor, urednik Gregor Stermecki.
Življenje, pa tudi minevanje vsak od nas doživlja nekoliko drugače. To se zrcali tudi v pesmih, ki smo jih izbrali za tokratno oddajo. Poslušamo preplet kantavtorstva, šansona in uglasbene poezije.
Nanine pesmi so pesmi, ki jih je za svojo vnukinjo Nano napisal Frane Milčinski – Ježek. Te dni so se zložile v glasbeno slikanico, ob spremljavi številnih glasbenih ustvarjalcev pa jih odpoje prav tista Nana, za katero so nastale: Nana Milčinski.
Člani skupine Čedahuči predstavljajo svojo drugo ploščo Svetilnik. Kam jih je vodila pot vse od Severnice (2014) pa do danes, katerim simbolom so sledili in kaj vse so odkrili v svojem iskanju desetih novih pesmi, nam v imenu benda zaupata Blaž Učakar in Matjaž Jakin.
Poslušamo drugi album zasedbe Orkestrada: "Utrip", ki nosi naslov po njihovi zmagovalni skladbi s Festivala slovenskega šansona leta 2013. Ploščo nam predstavlja pevka Rada Kikelj Drašler.
Poslušamo tretjo ploščo "Preden se zdani" prekmurske skupine Ethnotrip, ki po dveh albumih s priredbami ljudskih pesmi prinaša dvanajst novih, avtorskih pesmi. Predstavljata nam jih pevka Tjaša Šimonka in violinist Miha Kavaš.
S svojo zasedbo Buh in istoimensko kantavtorsko ploščo se nam v tokratni oddaji predstavlja multiinštrumentalist Uroš Buh.
V zadnji poletni izdaji Pesmi v žepu se ustavljamo pri šansonu in poslušamo dve plošči domačih zasedb: "Stroj za sušenje solz" skupine Počeni škafi in "Divji zahod" dua Drajnarjuva vampa.
Tokratna Pesem v žepu je pisana na kožo predvsem mlajši generaciji. Poslušamo namreč pesmi skupin Koala Voice, Matter in MRFY.
Besedo tokrat prevzema uglasbena poezija, izpostavljamo namreč tri plošče: "Zatópató" (Erika Vouk, glasba Peter Andrej), "Vrvohodci" (Magdalena Svetina Terčon, Simona Solina in Albert Halász, glasba Duo Ponte) ter "Melodije zamolčanih besed" (Borut Gombač, glasba Marko Grobler).
Nadaljujemo poletni prelet nove slovenske kantavtorske in avtorske glasbe. Tokrat jadramo po akustiki in bluesu, poslušamo namreč nekaj pesmi s plošč "Nova nebesa" Lačnega Franza in "Wacky Blues Professors" Prismojenih profesorjev bluesa.
Tokrat poslušamo plošči "Tiha misel" Nike Solce ter "Ko se ustavi čas" skupine Junema. Skupna točka obeh albumov je narava, ki lahko ponuja zatočišče pred urbanim vsakdanom, hkrati pa predstavlja tudi način življenja.
V Pesmi v žepu smo se uglasili na poletni ritem - v juliju in avgustu pregledujemo dogajanje v slovenski kantavtorski in avtorski glasbi v zadnjem letu. Tokrat se bomo ustavili pri festivalu Kantfest, poslušali nekaj pesmi z lanskega festivalskega večera ter spregovorili o pričakovanjih in željah glede letošnjega, 16. Kantfesta.
V Pesmi v žepu smo se uglasili na poletni ritem - v juliju in avgustu pregledujemo dogajanje v slovenski kantavtorski in avtorski glasbi v zadnjem letu. Tokrat so na vrsti Hamo & Tribute 2 Love s ploščo 3P in Primož Žižek oziroma Erik Platon s ploščo Ekonomsko-propagandni pop.
V Pesmi v žepu smo se uglasili na poletni ritem in bomo naslednja dva meseca izkoristili za pregled dogajanja v slovenski kantavtorski in avtorski glasbi. Tokrat sta na vrsti dva kantavtorja: Luka Gluvić in Uroš Buh.
Neveljaven email naslov