Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
V Parizu se začenjajo 33. olimpijske igre moderne dobe. Te dni pa mineva tudi 110 let od začetka prve svetovne vojne.
Na poseben način se oba dogodka povezujeta v osebi Rudolfa Cvetka.
Rodil se je leta 1880 v Senožečah v orožniški družini, šolal se je najprej v Ljubljani, nato pa v Trstu, kjer je obiskoval kadetnico.Po koncu šolanja je bil dodeljen 16. ogrsko (hrvaškemu) pešpolku, ki je bil nastanjen v Zagrebu in Bjelovaru. V polku je služil od leta 1900 do leta 1913, ko je kot nadporočnik zaradi poroke izstopil iz vojske.
Med vojaško službo se je Cvetko udeleževal sabljaških tečajev v telovadni in sabljaški šoli avstro-ogrske vojske v Dunajskem Novem mestu. Bil je tudi inštruktor za sabljo, v letih 1908–1912 pa je bil glavni učitelj na sabljaških tečajih. Rudolf Cvetko je prvi Slovenec, ki je osvojil olimpijsko medaljo, ko je na olimpijskih igrah v Stockholmu leta 1912 kot član avstrijske sabljaške reprezentance osvojil srebro.
Po izstopu iz oboroženih sil se je zaposlil kot telovadni učitelj na državni gimnaziji v Gorici. Ob začetku prve svetovne vojne je bil reaktiviran in povišan v stotnika. Služil je v 16. pešpolku in bil leta 1916 odlikovan z bronasto medaljo za zasluge. Po vojni je služil v orožništvu, vendar so ga že 1926 zaradi napredne usmerjenosti upokojili s činom orožniškega podpolkovnika. Po upokojitvi se je še naprej ukvarjal s sabljaštvom in pomembno vplival na razvoj športa v Sloveniji
Leta 2015 se je ob razstavi Fronte se začenjajo prebujati v Narodnem muzeju Slovenije s kustosom mag. Jožetom Podpečnikom pogovarjala Staša Grahek. V Narodnem muzeju na Metelkovi v Ljubljani je na ogled zbirka predmetov Rudolfa Cvetka.
Na fotografiji je avstrijska sabljaška reprezentanca; tretji z desne je Rudolf Cvetko.
698 epizod
Gostimo pomembne domače in tuje ustvarjalce ter poslušalce seznanjamo z odmevnimi dogodki ali fenomeni na kulturnem področju doma in v tujini. Sporadično objavimo besedila, ki obravnavajo področja literature, gledališča, filma, arhitekture, oblikovanja, likovne umetnosti in prevajanja.
V Parizu se začenjajo 33. olimpijske igre moderne dobe. Te dni pa mineva tudi 110 let od začetka prve svetovne vojne.
Na poseben način se oba dogodka povezujeta v osebi Rudolfa Cvetka.
Rodil se je leta 1880 v Senožečah v orožniški družini, šolal se je najprej v Ljubljani, nato pa v Trstu, kjer je obiskoval kadetnico.Po koncu šolanja je bil dodeljen 16. ogrsko (hrvaškemu) pešpolku, ki je bil nastanjen v Zagrebu in Bjelovaru. V polku je služil od leta 1900 do leta 1913, ko je kot nadporočnik zaradi poroke izstopil iz vojske.
Med vojaško službo se je Cvetko udeleževal sabljaških tečajev v telovadni in sabljaški šoli avstro-ogrske vojske v Dunajskem Novem mestu. Bil je tudi inštruktor za sabljo, v letih 1908–1912 pa je bil glavni učitelj na sabljaških tečajih. Rudolf Cvetko je prvi Slovenec, ki je osvojil olimpijsko medaljo, ko je na olimpijskih igrah v Stockholmu leta 1912 kot član avstrijske sabljaške reprezentance osvojil srebro.
Po izstopu iz oboroženih sil se je zaposlil kot telovadni učitelj na državni gimnaziji v Gorici. Ob začetku prve svetovne vojne je bil reaktiviran in povišan v stotnika. Služil je v 16. pešpolku in bil leta 1916 odlikovan z bronasto medaljo za zasluge. Po vojni je služil v orožništvu, vendar so ga že 1926 zaradi napredne usmerjenosti upokojili s činom orožniškega podpolkovnika. Po upokojitvi se je še naprej ukvarjal s sabljaštvom in pomembno vplival na razvoj športa v Sloveniji
Leta 2015 se je ob razstavi Fronte se začenjajo prebujati v Narodnem muzeju Slovenije s kustosom mag. Jožetom Podpečnikom pogovarjala Staša Grahek. V Narodnem muzeju na Metelkovi v Ljubljani je na ogled zbirka predmetov Rudolfa Cvetka.
Na fotografiji je avstrijska sabljaška reprezentanca; tretji z desne je Rudolf Cvetko.
Kako izbrati tujega pesnika oziroma pesnico, ki se bo predstavil(a) domačemu bralcu in bralki prevodne poezije? Kako izbrati sodelavke in sodelavce, ki bodo pripravili posamezne knjige? Kako promovirati knjige, ki zagotovo ne sodijo med knjižne uspešnice?. In ne nazadnje, kako zagotoviti, da bodo tovrstne knjige redno izhajale? To so le nekatera izmed vprašanj, o katerih bo v oddaji Razgledi in razmisleki razmišljal Andrej Ilc, urednik zbirke Nova lirika, ki jo izdaja založba Mladinska knjiga. Z njim se bo pogovarjal Marko Golja.
Daniela Glattauerja imenujejo tudi pop zvezda avstrijske literature - njegova dela imajo izjemen uspeh pri avstrijskih bralcih, navdušeno pa ga sprejemajo tudi v tujini. V slovenščino imamo prevedene tri njegove romane: uspešnici Proti severnemu vetru in Vsakih sedem valov ter roman Za vedno tvoj. Na Mali sceni Mestnega gledališča ljubljanskega v tej sezoni uprizarjajo Glattauerjevo komedijo Čudežna terapija, V Prešernovem gledališču v Kranju pa odrsko priredbo romana Vsakih sedem valov. Z Danielom Glattauerjem se je leta 2011 pogovarjala Staša Grahek. foto: derstandard.at
Tokratno oddajo Razgledi in razmisleki namenjamo Aleksandru Hemonu, bosansko-ameriškemu pisatelju, ki je bil gost mednarodnega literarnega festivala Vilenica. Hemon se je rodil leta 1964 v Sarajevu, kjer je študiral književnost, delal kot urednik in publicist, leta 1992 pa je obiskal Chicago, kjer je nameraval ostati nekaj mesecev, vendar se je vmes začelo obleganje Sarajeva in povratne vozovnice ni vnovčil. Leto dni pozneje so se v Kanado priselili njegovi starši, o čemer piše v Knjigi mojih življenj in v eseju za zbornik Srednjeevropske pobude na Vilenici. Vse od prve kratkoprozne knjige v angleščini The Question of Bruno [Vprašanje Bruna] iz leta 2000 Hemon velja za ljubljenca ameriškega bralstva, sam sebe pa ne opisuje kot literarnega zvezdnika, temveč kot »največjega med pritlikavci«. V slovenščini ga poznamo tudi po romanih Nowhere Man: Pronekove fantazije in Projekt Lazar, ki ju je izdala založba Modrijan in prevedla Irena Duša. O izkušnji migracije in selitve v nov jezik literarnega ustvarjanja se je s Aleksandrom Hemonom pogovarjal Urban Tarman.
Etgar Keret je mojster kratke zgodbe. Kako spretno in osupljivo piše izraelski pisatelj, smo lahko brali že leta 2006 v Literaturi in prevodu Andreja Blatnika, potem leta 2012 v vileniški antologiji sodobne hebrejske književnosti To ni pravljica in prevodu Klemna Jelinčiča Boete ter lani, ko je pri Literarno-umetniškem društvu Literatura izšel izbor njegovih zgodb z naslovom Še zadnja zgodba in konec prevajalcev Julije Potrč in Andreja Blatnika, ki je prispeval tudi spremno besedo. Kako razmišlja Keret, ki je bil tudi gost letošnje Vilenice, pa boste slišali v oddaji Razgledi in razmisleki, v intervjuju Marka Golje. foto: thetimes.co.uk
V središču oddaje: Jachym Topol, triinpetdesetletni češki pisatelj, letošnji nagrajenec Vilenice. Otroštvo je preživljal ob pogledu na ruske tanke na praških ulicah, vrata univerze so mu bila zaradi oporečništva zaprta. Poleg sive depresivnosti češkega socializma prikazuje njegova proza tudi temno predapokaliptično stanje sodobne družbe. Pa vendar - svet je lep, pravi pisatelj.
V oddaji Razgledi in razmisleki boste slišali besedilo bosansko-ameriškega pisatelja Aleksandra Hemona z naslovom Iskanje Izgubljenega prostora. Aleksandar Hemon, ki je te dni gost 30. mednarodnem festivala Vilenica, se je rodil Sarajevu, kjer je tudi odraščal. Med obleganjem mesta leta 1992 je zapustil domovino in se odselil v Združene države Amerike; danes živi v Chicagu. Kmalu je začel pisati in objavljati v angleščini, njegov prvenec, zbirka kratke proze Vprašanje Bruna, je izšel leta 2000. Najprej so ga naklonjeno sprejeli kritiki, med širšim občinstvom pa se je uveljavil z romanom Projekt Lazar (2008). Hemonov opus obsega še dve zbirki kratke proze, avtobiografsko delo Knjiga mojih življenj (2003) in roman The Making of Zombie Wars (Kako so nastale Vojne zombijev, 2015). fotografija: Murdo Macleod / theguardian.com
Gostimo pomembne domače in tuje ustvarjalce ter poslušalce seznanjamo z odmevnimi dogodki ali fenomeni na kulturnem področju doma in v tujini. Sporadično objavimo besedila, ki obravnavajo področja literature, gledališča, filma, arhitekture, oblikovanja, likovne umetnosti in prevajanja.
Tokratno oddajo Razgledi in razmisleki namenjamo Rdeči knjigi Carla Gustava Junga, njegovi najbolj osebni knjigi, ki velja za jedro njegovih kasnejših znanstvenih del in ključ za razumevanje njihovega nastanka. Do nedavna je bila Rdeča knjiga javnosti nedostopna. Letos ob 140. obletnici rojstva tega švicarskega psihiatra in psihoanalitika pa jo je mogoče brati tudi v slovesnkem prevodu. O Jungovi Rdeči knjigi se Urban Tarman pogovarja z dr. Jožefom Magdičem, kvalificiranim jungovskim psihoanalitikom.
V oddaji Razgledi in razmisleki boste slišali razmišljanje novinarskega kolega in prevajalca Petra Kuharja, ki se je ob prevajanju iz češčine začel spraševati, kako ustrezno prevajati in koliko sloveniti, še posebej kadar izvirnik ponuja asociacije in podpomene, ki jih slovenski bralec lahko razume samo v ustreznem prenosu – s (po)slovenjenjem in dodanimi pojasnili. Toda – kje je meja? Peter Kuhar obravnava tri dela sodobnih čeških avtorjev, ki jih je prevedel: roman Jana Balabána z naslovom Vprašaj očeta in dve mladinski deli češkega avtorja Pavla Šruta z naslovom Lihožerci in Lihožerci se vračajo. na sliki: Lihožerci, kot si jih je zamislila ilustratorka Galina Miklinova.
V oddaji Razgledi in razmisleki boste slišali razmišljanje novinarskega kolega in prevajalca Petra Kuharja, ki se je ob prevajanju iz češčine začel spraševati, kako ustrezno prevajati in koliko sloveniti, še posebej kadar izvirnik ponuja asociacije in podpomene, ki jih slovenski bralec lahko razume samo v ustreznem prenosu – s (po)slovenjenjem in dodanimi pojasnili. Toda – kje je meja? Peter Kuhar obravnava tri dela sodobnih čeških avtorjev, ki jih je prevedel: roman Jana Balabána z naslovom Vprašaj očeta in dve mladinski deli češkega avtorja Pavla Šruta z naslovom Lihožerci in Lihožerci se vračajo. na sliki: Lihožerci, kot si jih je zamislila ilustratorka Galina Miklinova.
Gostimo pomembne domače in tuje ustvarjalce ter poslušalce seznanjamo z odmevnimi dogodki ali fenomeni na kulturnem področju doma in v tujini. Sporadično objavimo besedila, ki obravnavajo področja literature, gledališča, filma, arhitekture, oblikovanja, likovne umetnosti in prevajanja.
Oddaja Razgledi in razmisleki nam prinaša pogovor s flamskim pisateljem Stefanom Hertmansom. Spomladi je v klubu Cankarjevega doma nastopil kot gost festivala Literature sveta, Fabula 2015. Predstavil je svoj zadnji roman Vojna in terpentin, s katerim je po številnih nagrajenih delih postal široko prepoznaven. V njem Hertmans opisuje življenje svojega deda, razpeto med grozote prve svetovne vojne in slikarstvo, ob dedovih spominih pa se dotakne tudi širših življenjskih vprašanj. Povod in podlaga za knjigo so dedovi spomini na prvo svetovno vojno in težko otroštvo pred njo. Ob tem pisatelj znova nagovarja teme otroštva, spomina in meje med domišljijo in resničnostjo, ki so bile navzoče že v njegovih prejšnjih delih. S Stefanom Hertmansom se je pogovarjala Iza Pevec.
Gostimo pomembne domače in tuje ustvarjalce ter poslušalce seznanjamo z odmevnimi dogodki ali fenomeni na kulturnem področju doma in v tujini. Sporadično objavimo besedila, ki obravnavajo področja literature, gledališča, filma, arhitekture, oblikovanja, likovne umetnosti in prevajanja.
V oddaji Razgledi in razmisleki bomo slišali pogovor s sodobnim francoskim pisateljem Clémentom Bénechem. Mladi avtor, rojen leta 1991, je do zdaj napisal več besedil, leta 2013 je pri založbi Flammarion objavil roman Slovensko poletje, pred izidom je Bénechev novi roman. Slovensko poletje je v slovenščino prevedla Jana Pavlič, knjiga je izšla pri Beletrini med romani avtorjev, ki so bili gostje festivala Literature sveta, Fabula 2015. Clémenta Bénecha je za Razglede in razmisleke pred mikrofon povabila Tadeja Krečič, urednica oddaje.
V poletnih mesecih bomo v oddajah Ragledi in razmisleki znova prisluhnili pogovorom s tujimi literati, ki so bili gostje letošnjega festivala Literature sveta, Fabula 2015. Začenjamo z Janice Galloway, šestdesetletno škotsko pisateljico, eno najopaznejših predstavnic sodobne škotske književnosti, avtorico več romanov in zbirk kratkih zgodb; tik pred festivalom je v slovenskem prevodu Jureta Potokarja izšla biografija Clara o Klari Schumann. Leta 2000 je Tina Mahkota prevedla knjigo z naslovom Dihati moraš, to je vsa skrivnost. Za oddajo Razgledi in razmisleki se je z Janice Galloway pogovarjala Staša Grahek.
Tanja Petrič, diplomirana komparativistka in nemcistka, se je rodila leta 1981 v Mariboru. Z vlogo literarnega kritika se je začela spogledovati leta 2002 in od takrat redno objavlja. Njene recenzentske prispevke trenutno lahko berete v reviji Literatura, Sodobnost, v Delovih Književnih listih, Pogledih in Večerovi Čitalnici. Dejavna je tudi kot urednica in prevajalka; leta 2011 je za revijalni prevod poezije prejela prevajalsko nagrado lirikonov zlat. Svoje znanje aktualna Stritarjeva nagrajenka bogati tudi zunaj slovenskih meja. Na Dunaju končuje doktorski študij nemške književnosti in literarne vede. O literarnokritiški krajini in njenem mestu v njej se je s Tanjo Petrič pogovarjala Maja Žvokelj.
Oddaja prinaša pogovor s Tanjo Petrič, najnovejšo Stritarjevo nagrajenko. Komparativistka in nemcistka se ukvarja z literarno kritiko od leta 2002 in redno objavlja v časopisih in revijah. S Tanjo Petrič se je pogovarjala Maja Žvokelj. avtor fotografije: Simao Bessa
3. julija so v Vodnikovi domačiji v Ljubljani podelili nagrado Evropskega parlamenta – Državljan Evrope 2015. Seznam 47-ih dobitnikov nagrade je bil objavljen 3. junija, potem ko so žirije v državah članicah v Parlament poslale imena 74-ih kandidatov. V okviru Slovenije sta nagrado na pobudo slovenskih poslancev v evropskem parlamentu prejela Drago Jančar in Tomo Križnar. Parlament nagrado državljan Evrope podeljuje od leta 2008. Z nagrado želijo odlikovati tiste posameznike, projekte in pobude, ki spodbujajo čezmejno sodelovanje in razumevanje v Evropski Uniji v kontekstu vrednot iz Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Oba nagrajenca v oddaji gosti Matej Juh.
Slišali boste pogovor z romunskim filozofom in esejistom Emilom Cioranom. Rodil se je v mestu Raşinari, takrat v Avstroogrski, pozneje je živel v Franciji. Pisal je v romunščini in francoščini; za njegove spise je značilen radikalen skepticizem. V oddaji boste slišali pogovor, ki ga je z Emilom Cioranom pripravil François Bondy, prevedel pa Aleš Berger.
20. junija je minilo 20 let od smrti Emila Ciorana, romunskega filozofa in esejista, ki je dolgo živel v Parizu in tam tudi umrl. Rodil se je 8. aprila leta 1911 v mestu Raşinari, takrat v Avstroogrski. Na univerzi v Bukarešti je študiral filozofijo, tam se je med drugim seznanil z Eugenom Ionescom. Leta 1933 je s štipendijo odšel študirat v Berlin, po vrnitvi v Romunijo je nekaj časa poučeval, leta 1937 pa odšel v Pariz. Pisal je v romunščini in francoščini; za njegove spise sta značilna skepticizem in pesimizem. V slovenščino imamo prevedeno njegovo knjigo z naslovom Zgodovina in utopija ter vrsto esejev. V današnji oddaji Razgledi in razmisleki pa boste slišali pogovor, ki ga je z Emilom Cioranom pred desetletji pripravil François Bondy, prevedel pa Aleš Berger. fotografija: tuttocioran.com
Neveljaven email naslov