Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ob svetovnem dnevu Zemlje se oziramo v slovensko tradicijo varovanja narave.
»Če kdo, potem imamo Slovenci veliko razlogov za zadovoljstvo in ponos glede našega odnosa do varovanja narave. To posebej velja za gozdove. Na tujem z velikim spoštovanjem govorijo o naših izkušnjah in tradiciji.« To je le ena izmed misli doktorja Petra Skoberneta, biologa in pomembnega naravovarstvenika, ki se naravovarstvu posveča še dobra štiri desetletja in jo je izrekel v oddaji Sledi časa Jurija Popova. Varovanje narave je sicer razmeroma mlado področje delovanja človeka, pojavilo se je šele po izbruhu industrijske revolucije v 19. stoletju, pri nas pa sega začetek prepoznavanja »naravnih redkosti« v obdobje Janeza Vajkarda Valvasorja, in sicer v konec 17. stoletja, ko je potoval po slovenskih deželah in zbiral gradivo za slovito Slavo vojvodine Kranjske.
Valvasor je tudi prvi uporabil izraz naravne redkosti in sestavil prvi inventar le-teh ter jih povzdignil na raven vrednot. Ta inventar je opisan in objavljen v četrti knjigi Slave, zajema pa 53 poglavij sistematičnih opisov teh redkosti. Pruski geograf, naravoslovec in popotnik Aleksander von Humbolt je šele dobrih sto let pozneje, leta 1814, uporabil izraz naravni spomenik, ki je zelo podoben izrazu naravna redkost. Za začetek načrtnega varovanja naših gozdov pa velja leto 1892. Takrat je bila v prvem gozdno gospodarske načrtu za kočevske gozdove kneza Karla Auersperga zapisana opomba: »Oddelka 38 in 39 naj se kot pragozd ohranita, zato je tu vsaktera raba izključena.«
To štejemo za prvo zavestno naravovarstveno dejanje na Slovenskem. Zapisal jo je skrbnik Leopold Hufnagel in tako utemeljil tako imenovano prebiralno gospodarjenje z gozdovi, kar je danes prevladujoča praksa mnogih dežel. Slovenija je danes gozdnata dežela, poudarja Tomaž Hartman iz kočevskega zavoda za gozdno gospodarstvo, saj gozdovi prekrivajo 60 odstotkov površine, kar zadeva ohranjena območja neokrnjene narave v okviru evropskega programa varovanja narave Natura 2000, pa 37 odstotkov, kar nas uvršča na vrh seznama dežel s takšnimi območji. Evropska raziskava zgodovine bukovega gozda v Evropi je pokazala, da je le-ta mati vseh gozdov, poleg tega pa, da je bukov gozd v Evropi avtohton in ne »presajen« od drugod.
Takšen je tudi pragozd Krokar, eden izmed šestih ostankov pragozda na Kočevskem, ki je od lani na seznamu svetovne naravne dediščine, ki jo vodi UNESC-o. Na tem seznamu je skupaj s pragozdom Ždrocle pod Snežnikom, ki je primer življenja bukve na zgornji gozdi meji. Na tem seznamu so od leta 1986 tudi Škocjanske jame.
901 epizod
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Ob svetovnem dnevu Zemlje se oziramo v slovensko tradicijo varovanja narave.
»Če kdo, potem imamo Slovenci veliko razlogov za zadovoljstvo in ponos glede našega odnosa do varovanja narave. To posebej velja za gozdove. Na tujem z velikim spoštovanjem govorijo o naših izkušnjah in tradiciji.« To je le ena izmed misli doktorja Petra Skoberneta, biologa in pomembnega naravovarstvenika, ki se naravovarstvu posveča še dobra štiri desetletja in jo je izrekel v oddaji Sledi časa Jurija Popova. Varovanje narave je sicer razmeroma mlado področje delovanja človeka, pojavilo se je šele po izbruhu industrijske revolucije v 19. stoletju, pri nas pa sega začetek prepoznavanja »naravnih redkosti« v obdobje Janeza Vajkarda Valvasorja, in sicer v konec 17. stoletja, ko je potoval po slovenskih deželah in zbiral gradivo za slovito Slavo vojvodine Kranjske.
Valvasor je tudi prvi uporabil izraz naravne redkosti in sestavil prvi inventar le-teh ter jih povzdignil na raven vrednot. Ta inventar je opisan in objavljen v četrti knjigi Slave, zajema pa 53 poglavij sistematičnih opisov teh redkosti. Pruski geograf, naravoslovec in popotnik Aleksander von Humbolt je šele dobrih sto let pozneje, leta 1814, uporabil izraz naravni spomenik, ki je zelo podoben izrazu naravna redkost. Za začetek načrtnega varovanja naših gozdov pa velja leto 1892. Takrat je bila v prvem gozdno gospodarske načrtu za kočevske gozdove kneza Karla Auersperga zapisana opomba: »Oddelka 38 in 39 naj se kot pragozd ohranita, zato je tu vsaktera raba izključena.«
To štejemo za prvo zavestno naravovarstveno dejanje na Slovenskem. Zapisal jo je skrbnik Leopold Hufnagel in tako utemeljil tako imenovano prebiralno gospodarjenje z gozdovi, kar je danes prevladujoča praksa mnogih dežel. Slovenija je danes gozdnata dežela, poudarja Tomaž Hartman iz kočevskega zavoda za gozdno gospodarstvo, saj gozdovi prekrivajo 60 odstotkov površine, kar zadeva ohranjena območja neokrnjene narave v okviru evropskega programa varovanja narave Natura 2000, pa 37 odstotkov, kar nas uvršča na vrh seznama dežel s takšnimi območji. Evropska raziskava zgodovine bukovega gozda v Evropi je pokazala, da je le-ta mati vseh gozdov, poleg tega pa, da je bukov gozd v Evropi avtohton in ne »presajen« od drugod.
Takšen je tudi pragozd Krokar, eden izmed šestih ostankov pragozda na Kočevskem, ki je od lani na seznamu svetovne naravne dediščine, ki jo vodi UNESC-o. Na tem seznamu je skupaj s pragozdom Ždrocle pod Snežnikom, ki je primer življenja bukve na zgornji gozdi meji. Na tem seznamu so od leta 1986 tudi Škocjanske jame.
Letos praznujemo 240. obletnico prvega dokumentiranega pristopa na vrh Triglava. Od tistega obdobja očaka nismo pustili več pri miru. Ob dejstvu, da velja vzpon za neformalno potrditev narodnosti, je bilo kar nekaj vzponov na meji čudaštva, tudi bizarnosti. A vzpon iz oktobra leta 1961 je po svoji nenavadnosti in enkratnosti v samem vrhu. Več o podvigu planinskega bataljona takrat jugoslovanske vojske v Sledeh časa z naslovom Iz vseh topov!
Ta teden so se začele enomesečne sodne počitnice. To je priložnost, da se s svojih aktualnih tožarjenj, sodnih pozivov, postopkovnih zapletov in zastaranj ozremo nazaj in pogledamo, kako so spore reševali in prekrške kaznovali naši predniki v času fevdalnega družbenega reda. Takrat so bile lokalne skupnosti v sodno dogajanje vključene veliko aktivneje, kot smo danes; in kazen nikoli ni bila samo kazen, pač pa je imela veliko širši družbeni učinek.
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Bajeslovni zakladi jeruzalemskega templja, odkritje svetega grala in uničenje vojaškega viteškega reda templjarjev so teme, ki že vse od renesanse vzbujajo zanimanje svetovne javnosti. Teorije zarote so se razbohotile in razplamtele in očitno se bo to nadaljevalo. V hiperinflaciji najrazličnejših zgodb, namigov, posploševanja in prirejanja dejstev zgodovinarji še vedno odkrivajo nove podatke in počasi dopolnjujejo mozaik zgodbe o križarjih, križarskih vojnah in usodi vojaških viteških redov, predvsem templjarskega. Ti so v obdobju največjega razcveta imeli pomembno vlogo ne le v tako imenovani sveti deželi, ampak tudi v tedanji Evropi. Žal konkretnih, dokumentiranih listin s podatki o tem, ali so bili navzoči tudi na Slovenskem, ni. Je pa toliko bolj živo ljudsko izročilo o templjarjih na Krasu, v okolici Lokve, Komna, Rodika, v Vipavski dolini in na Repentabru na italijanski strani. Te zgodbe in zgodovinske podatke o templjarjih bomo spoznali v oddaji Sledi čas.
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Med Slovenci v Ziljski dolini so pomemben del (ohranjanja) identitete verski prazniki, prepleteni s starimi ljudskimi šegami. Med njimi je za zunanjega obiskovalca najbolj atraktivno t. i. štéhvanje. Gre za konjeniško igro moči in spretnosti, katere korenine segajo daleč v preteklost. Ta šega manjšino na skrajnem severozahodnem delu slovenskega etničnega ozemlja spremlja že stoletja, po spletu nenavadnih naključij pa se je po drugi svetovni vojni usidrala tudi v vaseh ljubljanskega Posavja.
Prvi turški vpad se je zgodil pri Metliki leta 1408. Turke so sicer imenovali krvoločni psi, roparski ptiči, pa požigalci in divje svinje v vinogradu krščanstva.
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Pred nekaj leti je skupina opernih zanesenjakov pričela iz pozabe obujati operno pevko Valerijo Heybal. Rojeno Kamničanko je osebno in z njim testno povezano umetniško življenje premetavalo iz operne hiše v operno hišo, iz mesta v mestu, dokler ni pod večer življenja pristala v Ljubljani. Njena zgodba pa ni le zgodba o umetniku, ki se sooča s poklicnimi izzivi, z branjenem svoje umetniške integritete, temveč tudi zgodba o nemirnem času, skozi katerega je morala tudi glasba, kot najbolj posvečena med vsemi umetnostmi v nemirnem dvajsetem stoletju. Več o usodi, vsaj med ljubitelji opere znameniti Slovenke, lahko slišite v tokratni oddaji.
Sledi časa nas tokrat peljejo daleč v preteklost; v čas, ko je svet razlagala in življenje usmerjala mitologija. Ko so se takratni ljudje odločali za gradnjo novega objekta – predvsem večjega, kot sta most ali svetišče – se je bilo o tem treba posvetovati tudi z nadnaravnimi bitji, ki so naseljevala prostor, predviden za gradnjo. Da so ta bitja gradnjo dovolila in postavljenega niso rušila, so v zameno zahtevala žrtev, vzidano v temelje ali zidove novogradnje. Danes, ko se marsikdaj gradi vsepovprek, nas na to, da stavbe za trdnost in varnost nujno potrebujejo daritev, spominjajo le še dobro skriti drobci pripovedi, pesmi, šeg in navad.
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
V zakladnicah nemške, avstrijske in slovenske literarne zapuščine je njenih 26 objavljenih in 32 pomembnejših, še ne objavljenih, žanrsko različnih proznih del.
Letos praznujemo 240. obletnico prvega dokumentiranega pristopa na vrh Triglava. Od tistih dob očaka nismo pustili več pri miru. Ob dejstvu, da velja vzpon za neformalno potrditev narodnosti, je bilo kar nekaj vzponov na meji čudaštva, tudi bizarnosti. A vzpon iz oktobra 1961 je po svoji nenavadnosti in enkratnosti v samem vrhu. Več o podvigu planinskega bataljona takrat jugoslovanske vojske v Sledeh časa z naslovom: »Iz vseh topov!«
Oddaja razkriva, da zgodovine ne sestavljajo samo veliki dogodki, ampak je ta seštevek mnogih majhnih življenjskih zmag, porazov in odločitev. Čeprav se loteva tudi velikih zgodovinskih zgodb, je njena prednost v tem, da jih lahko prikaže skozi človeške zgodbe in usode, skozi majhne dogodke, ki šele v seštevku sestavijo veliko zgodovinsko sliko. Zato v njej enakovredno nastopajo zgodovinarji in drugi strokovnjaki ter pričevalci, zmagovali in poraženci, zgodovinske velilčine in ljudje, ki so jim odločitve velikih spremenile življenje.
Neveljaven email naslov