Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Kaznovanje držav, ki kršijo osnovne človekove pravice, s pomočjo ignoriranja njihovega turizma, ni tako naivna in nesmiselna poteza.
Kaznovanje držav, ki kršijo osnovne človekove pravice, s pomočjo ignoriranja njihovega turizma, ni tako naivna in nesmiselna poteza
Posebno obvestilo: naslednji prispevek bi moral biti napovedan s črko “P”, kar v mednarodni medijski latovščini pomeni “promocijski prispevek” oziroma “oglasno sporočilo”. Iz neznanega razloga je takšna oznaka izostala.
Toda Savdska Arabija? Res je, da se država pospešeno odpira in modernizira. Ženskam že pustijo voziti avtomobile in neporočenim parom celo spati v isti sobi. Oboje je sicer ob tem, da večino časa dovolijo hranjenje tudi ob svetlem delu dneva, temeljni pogoj za kolikor toliko uspešno turistično ponudbo. Savdska Arabija je pripravila izjemno atraktiven televizijski spot, kjer v tistih tridesetih sekundah spoznamo vse lepote dežele; ampak klub temu to ni ravno država, ki bi si jo razumni želel obiskati.
Žal pa smo Slovenci premajhni in premalo pomembni, da bi se turistična organizacija Savdske Arabije spomnila posebej na nas. Zato vam kot prvi in najbrž edini slovenski medij prinašamo nekaj oglasnih sporočil za dopustovanje v Savdski Arabiji. Prvo je namenjeno predvsem novinarjem …
“Savdska Arabija; nikjer vas ne razkosajo kot pri nas!”
Naslednje oglasno sporočilo poudarja tradicijo in posebnosti te pravljične dežele.
“V Savdski Arabiji se boste počutili kot princ! Vodeni ogledi javnih usmrtitev.”
Naslednje oglasno sporočilo je namenjeno potencialnim turistom iz Jemna.
“Savdska Arabija – dežela, iz katere prihajajo bombe!”
Seveda se je najlažje delati norca iz neke zahojene srednjeveške kraljevine, ki ji je posrečeno gubanje Zemlje v nedrja nalilo nafte. Sploh pa se je lahko rogati običajem v tretjem svetu iz varnega zavetja demokratične Evrope; kjer turisti, kamorkoli gredo, vselej naletijo na družbe, ki so urejene po visokih civilizacijskih standardih. A ker smo, kot je bilo omenjeno, promocijska, se pravi plačana oddaja, se bomo v naslednjem oglasnem bloku posvetili turističnim oglasom, ki spodbujajo k obisku Španije.
“Preživite naslednjih devet do trinajst let v Madridu. Čiste celice in vsak dan ura svežega zraka. All Inclusive ponudba.”
Kot je znano, v Španiji podpirajo tudi domači turizem oziroma spodbujajo Špance, da čim bolje spoznajo svojo lastno državo. Tako je v španskem tisku zaslediti celostranski oglas, na katerem je portret generalissima Francisca Franca. Spodaj z veliki črkami piše: “El Clásico!”
Ob ogorčenju nad ravnanjem versko blaznih savdskih oblasti ali med zgražanjem nad nerazumnimi odločitvami španskega pravosodja nam naša matična država ne stoji ob strani. S Savdijci smo menda v odličnih odnosih, naš zunanji minister pa je zaporno kazen za politike, ki se zavzemajo za katalonsko neodvisnost, označil za špansko notranjo zadevo. Ob tem je ne le pljunil na našo lastno politično zgodovino, temveč nas je državljane prepričal, da smo v izražanju svojih stališč proti vsem takšnim in podobnim barbarskim rabotam prepuščeni sami sebi. In najmanj, kar lahko storimo, je, da se odpovemo turističnim potovanjem v takšne države. Vemo, da je misel precej naivna in da je mogoče v vsaki državi na tem svetu najti protidemokratične ali vsaj etično sporne prakse. Če bi sledili tako strogi samoomejitvi, kmalu ne bi potovali nikamor in bi sedeli vsak v svojem kokonu. Kar tudi ne bi bilo slabo – vsaj planet bi nam bil hvaležen.
Pa vendar kaznovanje držav, ki kršijo osnovne človekove pravice, s pomočjo ignoriranja njihovega turizma, le ni tako naivna in nesmiselna poteza. Mogoče se še kdo spominja množičnih odpovedi rezervacij, ki so jih turistična središča Avstrije utrpela pozimi leta 2000, ko je Jörg Heider s svojimi svobodnjaki postal koalicijski partner v avstrijski vladi. Samo na Dunaju je bilo v nekaj tednih odpovedanih 58 tisoč rezervacij – takrat je predsednik zveze avstrijskih hotelirjev vljudno prosil Haiderja, če lahko za pol leta utihne – da si panoga počasi opomore.
A to je bilo na prelomu tisočletja, ko je bila skrajna desnica v Evropi še eksotična dobrina, evropska javnost pa še ni bila prepojena s ciničnim pragmatizmom, ki vlada dvajset let pozneje. Tako povprečnega turista danes ne zanimajo človekove pravice in njih teptanje. Če v turističnem aranžmaju skupaj s popolnim sončnim zahodom dobi še državni terorizem, bo z veseljem dokupil še šnorklanje na koralnem grebenu, ki pride skupaj s kršenjem pravic manjšinam.
Turista danes zanimajo le cene, sonce, pesek, gola koža in alkohol. Zaradi tega se zdijo reklamni oglasi za turistični obisk nekaterih najgrozovitejših diktatur na planetu, ki nam jih vsiljeno prikazuje svetovni splet, povsem primerni. In edino orožje, ki nam je tistim, ki se ne strinjamo, ostalo, je znameniti: “Preskoči oglas. Čez pet, štiri, tri, dve, eno sekundo …”
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Kaznovanje držav, ki kršijo osnovne človekove pravice, s pomočjo ignoriranja njihovega turizma, ni tako naivna in nesmiselna poteza.
Kaznovanje držav, ki kršijo osnovne človekove pravice, s pomočjo ignoriranja njihovega turizma, ni tako naivna in nesmiselna poteza
Posebno obvestilo: naslednji prispevek bi moral biti napovedan s črko “P”, kar v mednarodni medijski latovščini pomeni “promocijski prispevek” oziroma “oglasno sporočilo”. Iz neznanega razloga je takšna oznaka izostala.
Toda Savdska Arabija? Res je, da se država pospešeno odpira in modernizira. Ženskam že pustijo voziti avtomobile in neporočenim parom celo spati v isti sobi. Oboje je sicer ob tem, da večino časa dovolijo hranjenje tudi ob svetlem delu dneva, temeljni pogoj za kolikor toliko uspešno turistično ponudbo. Savdska Arabija je pripravila izjemno atraktiven televizijski spot, kjer v tistih tridesetih sekundah spoznamo vse lepote dežele; ampak klub temu to ni ravno država, ki bi si jo razumni želel obiskati.
Žal pa smo Slovenci premajhni in premalo pomembni, da bi se turistična organizacija Savdske Arabije spomnila posebej na nas. Zato vam kot prvi in najbrž edini slovenski medij prinašamo nekaj oglasnih sporočil za dopustovanje v Savdski Arabiji. Prvo je namenjeno predvsem novinarjem …
“Savdska Arabija; nikjer vas ne razkosajo kot pri nas!”
Naslednje oglasno sporočilo poudarja tradicijo in posebnosti te pravljične dežele.
“V Savdski Arabiji se boste počutili kot princ! Vodeni ogledi javnih usmrtitev.”
Naslednje oglasno sporočilo je namenjeno potencialnim turistom iz Jemna.
“Savdska Arabija – dežela, iz katere prihajajo bombe!”
Seveda se je najlažje delati norca iz neke zahojene srednjeveške kraljevine, ki ji je posrečeno gubanje Zemlje v nedrja nalilo nafte. Sploh pa se je lahko rogati običajem v tretjem svetu iz varnega zavetja demokratične Evrope; kjer turisti, kamorkoli gredo, vselej naletijo na družbe, ki so urejene po visokih civilizacijskih standardih. A ker smo, kot je bilo omenjeno, promocijska, se pravi plačana oddaja, se bomo v naslednjem oglasnem bloku posvetili turističnim oglasom, ki spodbujajo k obisku Španije.
“Preživite naslednjih devet do trinajst let v Madridu. Čiste celice in vsak dan ura svežega zraka. All Inclusive ponudba.”
Kot je znano, v Španiji podpirajo tudi domači turizem oziroma spodbujajo Špance, da čim bolje spoznajo svojo lastno državo. Tako je v španskem tisku zaslediti celostranski oglas, na katerem je portret generalissima Francisca Franca. Spodaj z veliki črkami piše: “El Clásico!”
Ob ogorčenju nad ravnanjem versko blaznih savdskih oblasti ali med zgražanjem nad nerazumnimi odločitvami španskega pravosodja nam naša matična država ne stoji ob strani. S Savdijci smo menda v odličnih odnosih, naš zunanji minister pa je zaporno kazen za politike, ki se zavzemajo za katalonsko neodvisnost, označil za špansko notranjo zadevo. Ob tem je ne le pljunil na našo lastno politično zgodovino, temveč nas je državljane prepričal, da smo v izražanju svojih stališč proti vsem takšnim in podobnim barbarskim rabotam prepuščeni sami sebi. In najmanj, kar lahko storimo, je, da se odpovemo turističnim potovanjem v takšne države. Vemo, da je misel precej naivna in da je mogoče v vsaki državi na tem svetu najti protidemokratične ali vsaj etično sporne prakse. Če bi sledili tako strogi samoomejitvi, kmalu ne bi potovali nikamor in bi sedeli vsak v svojem kokonu. Kar tudi ne bi bilo slabo – vsaj planet bi nam bil hvaležen.
Pa vendar kaznovanje držav, ki kršijo osnovne človekove pravice, s pomočjo ignoriranja njihovega turizma, le ni tako naivna in nesmiselna poteza. Mogoče se še kdo spominja množičnih odpovedi rezervacij, ki so jih turistična središča Avstrije utrpela pozimi leta 2000, ko je Jörg Heider s svojimi svobodnjaki postal koalicijski partner v avstrijski vladi. Samo na Dunaju je bilo v nekaj tednih odpovedanih 58 tisoč rezervacij – takrat je predsednik zveze avstrijskih hotelirjev vljudno prosil Haiderja, če lahko za pol leta utihne – da si panoga počasi opomore.
A to je bilo na prelomu tisočletja, ko je bila skrajna desnica v Evropi še eksotična dobrina, evropska javnost pa še ni bila prepojena s ciničnim pragmatizmom, ki vlada dvajset let pozneje. Tako povprečnega turista danes ne zanimajo človekove pravice in njih teptanje. Če v turističnem aranžmaju skupaj s popolnim sončnim zahodom dobi še državni terorizem, bo z veseljem dokupil še šnorklanje na koralnem grebenu, ki pride skupaj s kršenjem pravic manjšinam.
Turista danes zanimajo le cene, sonce, pesek, gola koža in alkohol. Zaradi tega se zdijo reklamni oglasi za turistični obisk nekaterih najgrozovitejših diktatur na planetu, ki nam jih vsiljeno prikazuje svetovni splet, povsem primerni. In edino orožje, ki nam je tistim, ki se ne strinjamo, ostalo, je znameniti: “Preskoči oglas. Čez pet, štiri, tri, dve, eno sekundo …”
Danes pa o nenavadno uspešni letini sezonskih ovadb. Ovadbe so običajno enakomerno razporejene čez vse leto, a letos so se, najverjetneje zaradi zelo vlažne pomladi, razmnožile čez vse razumne meje.
Današnjo neambiciozno analizo objavljamo za vsak primer. Za vsak primer, če se bo 450 turških delavcev res naselilo v Orehku pri Postojni. Za vsak primer, če bodo za njih res zgradili kontejnersko naselje, ki bo popolnoma samooskrbno. In za vsak primer, če bodo imeli ti delavci resnično omejeno gibanje.
Premier nas pošilja v Venezuelo in ljudstvo, ki nasprotuje ali njemu, ali njegovi vladi, ali njegovi stranki je užaljeno. Mnogi so celo ogorčeni. Ampak ogorčeni, razočarani, celo jezni smo brez temeljitega premisleka. In če vsi ostali režimski mediji molčijo, se moramo vprašati v naši skromni oddaji: "Je to res tako slaba ideja?" Ali še drugače: "Je selitev v Venezuelo res nekaj najslabšega, kar se lahko zgodi velikemu delu Slovencev?"
Danes bomo poskušali v maniri najbolj svetlih tradicij raziskovalnega novinarstva povezati na videz dva povsem nepovezana dogodka. Najprej je tu napoved ameriške vlade, da bo razkrila vse tajne dokumente o obstoju neznanih letečih predmetov, nato pa imamo smernice za kongres Slovenske demokratske stranke, ki predvidevajo, da se bo v Sloveniji obudila državljanska vojna.
Kar nekaj vprašanj se odpira zainteresirani javnosti ob izobešeni izraelski zastavi na poslopju vlade. Na mnoga je odgovorila naša odlična dopisniška mreža, na nekatera, tista najzagonetnejša, pa odgovarjamo v naši oddaji.
Danes pa je na vrsti zelo popularna in oblegana rubrika "Poslušalci sprašujejo, mi odgovarjamo." Zanimivo je, da so vsa prispela pisma vsebovala enako vprašanje. Naša zvesta poslušalca nas naprošata, da z močjo družboslovne analize poskusimo priti do dna najnovejšemu protokolarnemu darilu republike Slovenije, ki bodo manšetni gumbi z vgraviranim karantanskim črnim panterjem.
Ali je torej mogoče, da so na Gregorčičevi stopili po poteh Led Zeppelinov in recimo Eaglesov in skrili Satana v kredit? Kaj nam s tem sporočajo?
Vodenje epidemije so v počitniškem tednu prevzeli tisti, od katerih bi to človek najmanj pričakoval.
Danes se še ne zavedamo, da je enotno ogorčen odziv na ustanovitev superbogataške in ekskluzivne nogometne lige edini enoten politični odziv združene Evrope v vsej njeni zgodovini.
Danes – ob šmarnici, ki se kisa po kleteh, in šmarnici, ki cveti po gozdovih – o drugi najbolj smrtonosni kombinaciji na Slovenskem. To je angleščina v kombinaciji s slovensko politiko.
Ni je bolj normalne stvari, kot če domoljubna organizacija v sodelovanju z medijsko hišo organizira kviz o poznavanju zgodovine naroda.
Kje so študentje? Kje so visokošolski učitelji? In kje so univerze?
Injekcijske igle, ki smo jih včasih medijsko zaznali le, če so se narkomani preveč približali vrtcem, zadnje tedne vladajo našim ekranom. Boj za cepivo je hud in kot virus sam omogoča najrazličnejše interpretacije. Ker pa te niso naša domena, se posvetimo trdnim dejstvom, kar od nas zahteva uravnoteženo poročanje.
Te dni pričakujemo v Sloveniji komisijo za ugotavljanje dejstev o slovenski medijski krajini. Uradni naziv je v skladu z bruseljsko modo sicer daljši – po sistemu, da daljše je ime, večji je pomen določene komisije. Komisijo je k nam povabil premier, sestavljali pa jo bodo, predvidevamo, medijski strokovnjaki Evropske komisije.
Danes pa nekaj o kreganju na internetu, oziroma o kreganju na tamkajšnjih platformah. Kreganje je vgrajeno v samo srž internetnih platform in kot uči zgodovina, so se prvi skregali lektorji. Ker gre za izobražene in civilizirane ljudi, je od njihovega prepira ostalo uradno pojasnilo, da je šlo med člani lektorskega društva za različna mnenja o tem, ali naj na slovenskem za Facebook, Twitter, Instagram in tovarišijo uporabljamo "družbena" ali pa "družabna" omrežja. Kot je v slovenščini pogosto, ni zmagal nihče, oziroma ni nihče izgubil, zato danes pišoči, kot tresoči dijak pred tablo upa na slovnično amnestijo: "Dovoljeno je oboje!"
Eden izmed državnih podsistemov se zadnje mesece intenzivno razvija, zato je čas, da se posvetimo slovenski policiji.
Danes pa v pomanjkanju tehtnejših novic nekaj paberkov iz sveta znanosti. Najprej k jezikoslovju. Jezikovni inštitut pri SDS je za trenutek odložil delo pri izbiri primerne kitice Zdravljice za himno in posegel v samo strukturo jezika. Predlagajo novo terminologijo, kjer bi se slovnično število dvojine po novem poimenovalo dualizem.
Danes pa še kratek pogled na preteklo glasovanje o nezaupnici. Politične analize bomo prepustili političnim komentatorjem, ki jim je nezaupnica pravkar pognojila njivo za nov cikel kolobarjenja. Mi se bomo posvetili preprosti mehaniki, kajti menimo, da se ključ do razumevanja ne le obstoja ali padca vlade, temveč tudi do stanja demokracije v naši deželi ne skriva v rezultatu, temveč v postopku.
Ker so lani ni bilo tradicionalnih brucevanj, ki študentsko in profesorsko populacijo po navadi odrešijo nepotrebne revolucionarnosti, je korona zalomila situacijo tudi v visokem šolstvu. Neke vrste krizo je bilo za pričakovati, a resne napetosti so se začele, ko je vladi skoraj uspelo ukiniti akademsko leto in bi na tisoče maturantov skoraj končalo na "sončni upravi". Kot je v navadi ob takšnih slavnostnih priložnostih, je zastavo nosil naš premier in kot je še sploh v navadi, je za priložnost izumil kuplet ali dovtip, ki ima velik potencial, da postane narodno blago. Do takrat pa je postal viralen, kot se imenuje vseprisotnost takšnega ocvirka na medmrežju.
V naslednjih mesecih Slovenijo čakata dva izjemno zahtevna logistična podviga. V prvem se mora predsednik vlade skregati z vsakim državljanom posebej; v drugem pa moramo precepiti prebivalstvo. Povedano natančneje; predsedniku vlade se ni treba skregati s svojimi volivci, tako da bo čredna imunost na predsednika vlade nastopila nekje pri osemdesetih odstotkih skreganih. Kot je znano, pa bomo čredno imunost proti covidu-19 dosegli pri sedemdesetih odstotkih precepljenega prebivalstva.
Neveljaven email naslov