Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Piše: Marko Radmilovič.
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili
Med številnimi novostmi, ki jih prinaša nalezljiva resničnost, je tudi pozdravljanje. Kot vemo, so klasične oblike pozdrava, stisk rok, objem ali bog ne daj, poljub na lica, postale smrtno nevarne. Škoda, da smo v evoluciji opustili nekatere tradicionalne pozdrave, kot dotik krajca klobuka ali celo tlesk škornjev s pestjo ob sencih, ampak kar je, je.
Kot že tolikokrat se bomo ponovno zgledovali po voditeljih, ki nas vodijo iz te virusne šlamastike. Govorimo torej o tem, kako si je politika zamislila, spromovirala in ponotranjila pozdrav nove realnosti. Za naše polje preučevanja smo vzeli kar zadnje srečanje voditeljev držav evropske povezave. Ko stopijo pred tisto bruseljsko palačo iz velikih nemških limuzin, se najprej za njimi vsujejo pribočniki, nato pa jih v elegantnih maskah in še bolj elegantni moški modi vidimo, kako se vrtijo po bruseljskem parketu. In vsi brez izjeme se držijo predpisanega pozdrava nove realnosti, ki je seveda pozdrav s komolcem. Tako sklepamo, da je pozdrav s komolcem usklajen in uradno prepoznan kot evropski pozdrav nove realnosti. Potopimo se torej v bruseljsko visoko politiko ...
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Najprej; neverjetno spominja na pozdrav ali na gesto dveh čeških mojstrov, ki sta nas v risanki zabavala v osemdesetih letih prejšnjega stoletja. Razen tega je izrazito neeleganten, kajti pozdravljajoča se morata telo nagniti naprej in nekoliko navzdol, ob tem pa se morata, če hočeta, da se pravilno pozdravita, vsak s svojim desnim komolcem, spraviti v položaj sabljača, pripravljenega na napad. Tako je pozdrav s komolcem, ako je storjen tekoče in ga izvede izkušen pozdravljavec, podoben elementu iz kakšnega mongolskega stepskega plesa.
Ob tem smo pri pozdravljajočih se na bruseljskem parketu opazili še nekaj drugih zadreg. Naš premier, bolj papeški od papeža, je pozdravljal kot nor; skakljal je okoli v svoji odlični hribovski kondiciji in nastavljal komolec vsakemu, ki se ga je hotel dotakniti. Ali ga prav zaradi izvrstnega pozdrava v bruseljski eliti kličejo “komolčar”, bo ostalo neodgovorjeno.
Potem je tu še problem oblačila. V glavnem gre za izvrstne obleke vrhunskih krojačev in škoda bi bilo, če bi se začele na komolcih po nepotrebnem obrabljati. Tisti, ki je v preteklosti prišil na komolec moškega suknjiča zaplato blaga in si s tem zaslužil grajo klasične mode, hkrati pa začel spregledan in danes premalo cenjen trend suknjičev z zaplato na komolcu, je bil pravzaprav vizionar.
A to je le prvi del problema. Drugi, bolj metafizični razmislek analizira komolec kot del človeškega telesa. Kljub temu, da ima komolec številne fiziološke in posledično tudi uporabne prednosti za človekovo gibanje, se zdi, da pozdravljanje ni ravno njegova močna stran. Slabo oživčen, z zgubano, pogosto delno poroženelo kožo, s štrlečo kostjo in škripajočim hrustancem je daleč od idealnega pozdravljalskega sklepa. Če smo že pri tem: govori se, da je v Evropskem svetu prevladalo mišljenje, da mora biti po roki oziroma zapestju tudi novo mesto pozdrava iz znamenite in pomembne družine sklepov. Francozi s svojim poljubljanjem so sicer protestirali, a je nato Ursula pojasnila, da je tudi francoski poljub v veliki meri odgovornost sklepov – v tem primeru čeljusti in tako je na koncu tudi francoska delegacija podprla komolec.
A kljub temu je zaradi vseh prej naštetih razlogov precej čudno, da je komolec zmagal v konkurenci vseh drugih sklepov. Koleno se zdi pripravnejše, je pa res, da zahteva pozdrav s kolenom stojo na eni nogi, ki pa je evropska politika, razen našega premiera seveda, ni več sposobna.
Ampak kot državljani povezave, v kateri sta demokracija in aktivno državljanstvo zapisana v temeljnih dokumentih, si drznemo predlagati alternativni pozdrav nove realnosti, ki bi lahko nadomestil ali se vsaj izmenjeval s komolcem.
Najprej poglejmo dejstva. Na oblečenem človeku je površin za dotik dveh teles, ki bi vzbudile nekakšen občutek bližine in intime, zelo malo. Na slečenem človeku je tega neprimerno več, a žal nam evropske politike ne bo uspelo razgaliti.
Ob upoštevanju nevarnosti okužbe se površine medtelesnega stika in z njimi pozdrava še zmanjšajo. Recimo drgnjenje nosu, legendarni pozdrav severnih plemen, je zaradi virusa neizvedljiv. Mršenje las oziroma gladenje lasišča, priljubljen pozdrav stricev iz Nemčije, prav tako. Drgnjenje podplatov spada na področje nenavadnih spolnih praks, lomljenje hrbta na področje telesne vzgoje. Kot rečeno ... ob vsej veličastnosti človeškega telesa iskanje primernega mesta za varen, a kljub temu intimen pozdrav ni najlažja naloga.
In kot se vedno zgodi v eureka-trenutkih ... je vendarle kristalno jasno! Ves čas smo ga imeli pred očmi, a ga zaradi predsodkov, ukalupljenosti in kratkovidnosti nismo našli.
Razkrivamo idealen pozdrav nove realnosti.
Je največja mišica v človeškem telesu. Predstavljamo vam veličastni Gluteus Maximus. Ima na stotine imen, v vsakem jeziku svoje. V slovenščini je sedalo, zadnjica in nekoliko vulgarno – rit. Je odličen primer večfunkcionalnosti človeškega organizma, ker je hkrati tako estetski element kot nepogrešljiv instrument človeške fiziologije. Nič tako lepega na tem žalostnem planetu ne opravlja tako umazanega dela.
Rit torej je idealno mesto pozdrava nove realnosti. Imenitno oživčena, velika in toplo intimna. Ob tem pozdrav z ritjo hkrati omogoča sveti gral boja proti virusu – socialno distanco. Pozdravljajoča se sta obrnjena s hrbtom drug proti drugemu, kar praktično onemogoča prenos virusa, hkrati pa omogoča izrazito intimen in globoko človeški stik. Ob tem je pozdrav tudi fizično nezahteven; treba je le nekoliko pokrčiti kolena, zravnati hrbtenico in pomoliti sedalo nazaj.
Ima pa naš predlog novega pozdrava tudi pomanjkljivosti in pošteno je, da jih izpostavimo. Ker ni neposrednega očesnega stika, je mogoče, da se med pozdravom dva ritajoča zgrešita ... A je to v evropskih političnih krogih težko verjetno, kajti tamkajšnji parket je poln precej velikih riti.
Treba bi bilo tudi urediti terminologijo, kajti rit doživlja v semantiki neverjetno preobrazbo: medtem ko je pri otroku izraz "ritka" skoraj ljubkovalen in simpatičen, ta ista mišica, ko zraste, dobi slabšalni oziroma celo žaljiv prizvok. Ob uveljavljanju novega pozdrava bi bilo tako treba popraviti tudi dojemanje riti v najširši javnosti, saj poslej izraz “ti si velika rit” ne bi več veljal kot slabšalen, temveč bi pomenil prijaznega, odgovornega človeka. Treba bi bilo rešiti še več podobnih zadreg, saj bi izraz "podaj mi roko" potem zamenjal izraz "nastavi mi rit", a verjamemo, da bo predsodke zamenjala skrb za zdravje nas samih in zdravje naših najbližjih. "Ritanje" je še najmanj, kar lahko storimo za najbolj ogrožene skupine v tej pandemiji.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Piše: Marko Radmilovič.
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili
Med številnimi novostmi, ki jih prinaša nalezljiva resničnost, je tudi pozdravljanje. Kot vemo, so klasične oblike pozdrava, stisk rok, objem ali bog ne daj, poljub na lica, postale smrtno nevarne. Škoda, da smo v evoluciji opustili nekatere tradicionalne pozdrave, kot dotik krajca klobuka ali celo tlesk škornjev s pestjo ob sencih, ampak kar je, je.
Kot že tolikokrat se bomo ponovno zgledovali po voditeljih, ki nas vodijo iz te virusne šlamastike. Govorimo torej o tem, kako si je politika zamislila, spromovirala in ponotranjila pozdrav nove realnosti. Za naše polje preučevanja smo vzeli kar zadnje srečanje voditeljev držav evropske povezave. Ko stopijo pred tisto bruseljsko palačo iz velikih nemških limuzin, se najprej za njimi vsujejo pribočniki, nato pa jih v elegantnih maskah in še bolj elegantni moški modi vidimo, kako se vrtijo po bruseljskem parketu. In vsi brez izjeme se držijo predpisanega pozdrava nove realnosti, ki je seveda pozdrav s komolcem. Tako sklepamo, da je pozdrav s komolcem usklajen in uradno prepoznan kot evropski pozdrav nove realnosti. Potopimo se torej v bruseljsko visoko politiko ...
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Najprej; neverjetno spominja na pozdrav ali na gesto dveh čeških mojstrov, ki sta nas v risanki zabavala v osemdesetih letih prejšnjega stoletja. Razen tega je izrazito neeleganten, kajti pozdravljajoča se morata telo nagniti naprej in nekoliko navzdol, ob tem pa se morata, če hočeta, da se pravilno pozdravita, vsak s svojim desnim komolcem, spraviti v položaj sabljača, pripravljenega na napad. Tako je pozdrav s komolcem, ako je storjen tekoče in ga izvede izkušen pozdravljavec, podoben elementu iz kakšnega mongolskega stepskega plesa.
Ob tem smo pri pozdravljajočih se na bruseljskem parketu opazili še nekaj drugih zadreg. Naš premier, bolj papeški od papeža, je pozdravljal kot nor; skakljal je okoli v svoji odlični hribovski kondiciji in nastavljal komolec vsakemu, ki se ga je hotel dotakniti. Ali ga prav zaradi izvrstnega pozdrava v bruseljski eliti kličejo “komolčar”, bo ostalo neodgovorjeno.
Potem je tu še problem oblačila. V glavnem gre za izvrstne obleke vrhunskih krojačev in škoda bi bilo, če bi se začele na komolcih po nepotrebnem obrabljati. Tisti, ki je v preteklosti prišil na komolec moškega suknjiča zaplato blaga in si s tem zaslužil grajo klasične mode, hkrati pa začel spregledan in danes premalo cenjen trend suknjičev z zaplato na komolcu, je bil pravzaprav vizionar.
A to je le prvi del problema. Drugi, bolj metafizični razmislek analizira komolec kot del človeškega telesa. Kljub temu, da ima komolec številne fiziološke in posledično tudi uporabne prednosti za človekovo gibanje, se zdi, da pozdravljanje ni ravno njegova močna stran. Slabo oživčen, z zgubano, pogosto delno poroženelo kožo, s štrlečo kostjo in škripajočim hrustancem je daleč od idealnega pozdravljalskega sklepa. Če smo že pri tem: govori se, da je v Evropskem svetu prevladalo mišljenje, da mora biti po roki oziroma zapestju tudi novo mesto pozdrava iz znamenite in pomembne družine sklepov. Francozi s svojim poljubljanjem so sicer protestirali, a je nato Ursula pojasnila, da je tudi francoski poljub v veliki meri odgovornost sklepov – v tem primeru čeljusti in tako je na koncu tudi francoska delegacija podprla komolec.
A kljub temu je zaradi vseh prej naštetih razlogov precej čudno, da je komolec zmagal v konkurenci vseh drugih sklepov. Koleno se zdi pripravnejše, je pa res, da zahteva pozdrav s kolenom stojo na eni nogi, ki pa je evropska politika, razen našega premiera seveda, ni več sposobna.
Ampak kot državljani povezave, v kateri sta demokracija in aktivno državljanstvo zapisana v temeljnih dokumentih, si drznemo predlagati alternativni pozdrav nove realnosti, ki bi lahko nadomestil ali se vsaj izmenjeval s komolcem.
Najprej poglejmo dejstva. Na oblečenem človeku je površin za dotik dveh teles, ki bi vzbudile nekakšen občutek bližine in intime, zelo malo. Na slečenem človeku je tega neprimerno več, a žal nam evropske politike ne bo uspelo razgaliti.
Ob upoštevanju nevarnosti okužbe se površine medtelesnega stika in z njimi pozdrava še zmanjšajo. Recimo drgnjenje nosu, legendarni pozdrav severnih plemen, je zaradi virusa neizvedljiv. Mršenje las oziroma gladenje lasišča, priljubljen pozdrav stricev iz Nemčije, prav tako. Drgnjenje podplatov spada na področje nenavadnih spolnih praks, lomljenje hrbta na področje telesne vzgoje. Kot rečeno ... ob vsej veličastnosti človeškega telesa iskanje primernega mesta za varen, a kljub temu intimen pozdrav ni najlažja naloga.
In kot se vedno zgodi v eureka-trenutkih ... je vendarle kristalno jasno! Ves čas smo ga imeli pred očmi, a ga zaradi predsodkov, ukalupljenosti in kratkovidnosti nismo našli.
Razkrivamo idealen pozdrav nove realnosti.
Je največja mišica v človeškem telesu. Predstavljamo vam veličastni Gluteus Maximus. Ima na stotine imen, v vsakem jeziku svoje. V slovenščini je sedalo, zadnjica in nekoliko vulgarno – rit. Je odličen primer večfunkcionalnosti človeškega organizma, ker je hkrati tako estetski element kot nepogrešljiv instrument človeške fiziologije. Nič tako lepega na tem žalostnem planetu ne opravlja tako umazanega dela.
Rit torej je idealno mesto pozdrava nove realnosti. Imenitno oživčena, velika in toplo intimna. Ob tem pozdrav z ritjo hkrati omogoča sveti gral boja proti virusu – socialno distanco. Pozdravljajoča se sta obrnjena s hrbtom drug proti drugemu, kar praktično onemogoča prenos virusa, hkrati pa omogoča izrazito intimen in globoko človeški stik. Ob tem je pozdrav tudi fizično nezahteven; treba je le nekoliko pokrčiti kolena, zravnati hrbtenico in pomoliti sedalo nazaj.
Ima pa naš predlog novega pozdrava tudi pomanjkljivosti in pošteno je, da jih izpostavimo. Ker ni neposrednega očesnega stika, je mogoče, da se med pozdravom dva ritajoča zgrešita ... A je to v evropskih političnih krogih težko verjetno, kajti tamkajšnji parket je poln precej velikih riti.
Treba bi bilo tudi urediti terminologijo, kajti rit doživlja v semantiki neverjetno preobrazbo: medtem ko je pri otroku izraz "ritka" skoraj ljubkovalen in simpatičen, ta ista mišica, ko zraste, dobi slabšalni oziroma celo žaljiv prizvok. Ob uveljavljanju novega pozdrava bi bilo tako treba popraviti tudi dojemanje riti v najširši javnosti, saj poslej izraz “ti si velika rit” ne bi več veljal kot slabšalen, temveč bi pomenil prijaznega, odgovornega človeka. Treba bi bilo rešiti še več podobnih zadreg, saj bi izraz "podaj mi roko" potem zamenjal izraz "nastavi mi rit", a verjamemo, da bo predsodke zamenjala skrb za zdravje nas samih in zdravje naših najbližjih. "Ritanje" je še najmanj, kar lahko storimo za najbolj ogrožene skupine v tej pandemiji.
Kot sta oba zvesta poslušalca naše oddaje zagotovo opazila, si do dneva današnjega nismo drznili komentirati epidemioloških ukrepov zdravstvenih kot tudi občih oblasti. Zadeva je najprej preveč resna, da bi se nepoučeni usajali, zakaj, čemu in počem; ob tem pa ukrepe komentirajo že vsi ostali poklicani in nepoklicani v tej državi … Tako smo menili, da se lahko naša skromna oddaja komentarjev na to temo vzdrži. Vse do pred nekaj dnevi. Takrat so zdravstvene in tudi obče oblasti storile nekaj, kar je sodu izbilo dno. Ločile so kostanj in kuhano vino.
Včasih smo se običajni smrtniki o nadzoru bolj po tiho pogovarjali v gostilnah, tisti, ki so menjavali režime, pa v kabinetih univerz. Nadzorniki so tako viseli nad mlačnim pivom in hladim golažem ter vlekli na ušesa; danes, ko se o nadzoru v glavnem pogovarjamo na družbenih omrežjih, lahko nadzorniki udobno sedijo na toplem.
Danes pa na hitro o organih v sestavi, kot se reče. Govorili bomo o policiji – če ne veste, kako bi organe povezali s sestavljanjem.
Pretekle dni, prav v času, ko je Evropska agencija za varno hrano dodala na seznam kobilice, je v Ljubljani potekal evropski simpozij hrane. Ker mesec november je najbolj kulinarični mesec – ali kako že. Bili bi kratkovidni in nenasitni, če bi razcvet kulinarike, ki mu na Slovenskem sledimo zadnjih nekaj let in je vrh doživel z obiskom Michelinovih degustatorjev, označili za snobizem. Zanimanje za hrano, njeno čaščenje in raziskovanje je civilizacijska odlika, a žal se festivalski krožniki dramatično razlikujejo od slovenskega hranljivega vsakdana.
V Sloveniji imamo tri velike derbije. Derbi med Olimpijo in Mariborom, ki se igra na nogometni zelenici, derbi med Jesenicami in Olimpijo, ki se igra na ledeni ploskvi, in derbi med partizani in domobranci, ki se igra na političnem parketu.
Hočemo povedati; dokler na Slovenskem ne dobimo sodobne in prodorne, po evropsko umerjene zelene stranke, bomo na najpomembnejše, celo usodne okoljske konference pošiljali turiste.
Redko se zgodi, da državni organi prosijo za pomoč našo cenjeno radijsko hišo. A med dokazovanjem avtentičnosti pogovora med ministrom Andrejem Vizjakom in poslovnežem Bojanom Petanom, ki naj bi ga oba moža vodila pred 14 leti, so se odgovorni obrnili tudi na našo hišo. Kje, če ne na nacionalnem radiu, se res popolnoma spoznamo na zvočne posnetke.
Zdaj ko so odgovorni, prizadeti in vpleteni imeli teden dni časa, da pojasnijo zmešnjavo, v kateri se je znašla naša država, smo prišli na vrsto tudi mi. Svobodni strelci in v luno javkajoči nakladači. Pri tem seveda mislimo na škandale, ki sta jih zagrešila predsednik države in predsednik vlade. Predsednik vlade je zmerjal vse po spisku, predsednik države pa je na Instagramu "spoilal", po slovensko: razkril vsebino najnovejšega Jamesa Bonda. Človek ne ve, kaj je hujše.
Danes se še za minuto ali dve ozrimo na veliko mašo evropske politike, ki se je združena zbrala na Brdu. Menda smo bili pred nekaj dnevi priča največjemu zunanjepolitičnemu dogodku, ki ga je do zdaj organizirala Slovenija. Dogodek so pospremile odprte nebeške trombe in glasbena spremljava piščalk ter ragelj, a vse, kar se je dogajalo za zaprtimi vrati, ni drugega kot uspeh – kot se spodobi za vrhunec našega predsedovanja Svetu EU.
O čem drugem kot o protestih. Napovedanih, nenapovedanih, prijavljenih, neprijavljenih, nasilnih, miroljubnih, mobilnih in statičnih. Množičnih in tistih individualnih. Protesti so postali naš vsakdan, kar je za zaspano demokracijo, kot je Slovenija, vsaj nenavadno, če že ne neverjetno.
Obstaja pa strah, da je različica komunizma iz leta 2021, ki jo po črkah grškega alfabeta imenujemo jota komunizem, izjemno nalezljiva. Kaj se bo zgodilo, če bo komunizem postal prevladujoč ideološki model v Sloveniji, ne ve nihče.
Danes pa nekaj o jadranskem lobiranju. Kot vemo, predsednika vlade zvijajo v parlamentu, ker so na dan prišli fotografski posnetki, kako uživa na lobistovi jahti, ki križari nekje ob jadranski obali. V zagovor sta tako predsednik vlade kot tudi lobist povedala, da sta se srečala slučajno, da se skoraj ne poznata – celo ne marata se in kako sta samo malo poklepetala, medtem ko je jahta počela to, kar jahte počnejo. Delala vtis.
Danes pa nekaj o pravkar končani "bitki na Kolodvorski", ki bo prav gotovo pomemben prispevek v zgodovini slovenske bojaželjnosti. Najprej moramo precej resignirano ugotoviti, kako niti zasedbe televizij niso več, kar so bile! Včasih si potreboval šibko južnoameriško ali afriško demokracijo, dva tanka – enega za predsedniško palačo in enega za RTV, pa je bila država tvoja. Predvsem pa si potreboval ducat polkovnikov. Danes pa za zasedbo RTV-ja zadostuje že major.
S prihodom prvih hladnih dni tudi v naši skromni oddaji začenjamo z vročo politično jesenjo. Kar ni le simbolna napoved. V hladnih dneh, ko si mnogi ne bodo mogli privoščiti ogrevanja, nas bo grela politična misel. Mnogokrat nam bo ob politiki toplo pri srcu, še večkrat nam bo postalo vroče.
Toliko se je nabralo čez poletje, da se moramo vsakdana lotiti takoj in z vso ihto. Ker sumimo, da zmerjanje pod Triglavom še ni povsem končano, bomo psovke med oblastjo in civilno družbo ignorirali. "Nad dva tisoč metrov ni greha," so se strinjali Janša in protestniki, preden so se zmerjali z izrazoslovjem, zaradi katerega morajo v dolini starši v šolo. Razen tega se bo po naših informacijah dialog nadaljeval.
Kaj je najvrednejše, kar smo se naučili iz kriznih časov in kaj bi bilo modro vzeti v nove krizne čase?
Slovenska gospodinjstva te dni dobivamo državno pošto. Ali gre za potrdila o cepljenju, ali za vabila na referendum, najbolj bogato darilo pa je bila knjižica z naslovom: "Stali smo in obstali!" Gre za knjižico, ki nas spominja na slavno preteklost in še kot tiskovina zaokrožuje slovesnosti ob trideseti obletnici osamosvojitve. Ker smo v naši oddaji bolj piškavi mnenjski voditelji, se bomo ustavili le pri nekaj najbolj očitnih konotacijah knjižice.
Na začetku poletja pa, preden se poslovimo, nekaj najnovejših epidemioloških nasvetov. Vse, kar je v povezavi z virusom, je zapleteno. Od testiranja do potrdil za cepljenje. Ampak da so svetovne zdravstvene oblasti zadevo zapletle do konca, so poskrbele s poimenovanjem različic virusa po grški abecedi.
Nekaj časa smo potrebovali, na začetku poletja pa smo pripravljeni za natančnejšo analizo kongresa SDS v Slovenski Konjicah. Gre za našo državljansko dolžnost, saj največja stranka, ki ji nič ne manjka, sooblikuje in bistveno vpliva na naš vsakdan.
Neveljaven email naslov