Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Piše: Marko Radmilovič.
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili
Med številnimi novostmi, ki jih prinaša nalezljiva resničnost, je tudi pozdravljanje. Kot vemo, so klasične oblike pozdrava, stisk rok, objem ali bog ne daj, poljub na lica, postale smrtno nevarne. Škoda, da smo v evoluciji opustili nekatere tradicionalne pozdrave, kot dotik krajca klobuka ali celo tlesk škornjev s pestjo ob sencih, ampak kar je, je.
Kot že tolikokrat se bomo ponovno zgledovali po voditeljih, ki nas vodijo iz te virusne šlamastike. Govorimo torej o tem, kako si je politika zamislila, spromovirala in ponotranjila pozdrav nove realnosti. Za naše polje preučevanja smo vzeli kar zadnje srečanje voditeljev držav evropske povezave. Ko stopijo pred tisto bruseljsko palačo iz velikih nemških limuzin, se najprej za njimi vsujejo pribočniki, nato pa jih v elegantnih maskah in še bolj elegantni moški modi vidimo, kako se vrtijo po bruseljskem parketu. In vsi brez izjeme se držijo predpisanega pozdrava nove realnosti, ki je seveda pozdrav s komolcem. Tako sklepamo, da je pozdrav s komolcem usklajen in uradno prepoznan kot evropski pozdrav nove realnosti. Potopimo se torej v bruseljsko visoko politiko ...
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Najprej; neverjetno spominja na pozdrav ali na gesto dveh čeških mojstrov, ki sta nas v risanki zabavala v osemdesetih letih prejšnjega stoletja. Razen tega je izrazito neeleganten, kajti pozdravljajoča se morata telo nagniti naprej in nekoliko navzdol, ob tem pa se morata, če hočeta, da se pravilno pozdravita, vsak s svojim desnim komolcem, spraviti v položaj sabljača, pripravljenega na napad. Tako je pozdrav s komolcem, ako je storjen tekoče in ga izvede izkušen pozdravljavec, podoben elementu iz kakšnega mongolskega stepskega plesa.
Ob tem smo pri pozdravljajočih se na bruseljskem parketu opazili še nekaj drugih zadreg. Naš premier, bolj papeški od papeža, je pozdravljal kot nor; skakljal je okoli v svoji odlični hribovski kondiciji in nastavljal komolec vsakemu, ki se ga je hotel dotakniti. Ali ga prav zaradi izvrstnega pozdrava v bruseljski eliti kličejo “komolčar”, bo ostalo neodgovorjeno.
Potem je tu še problem oblačila. V glavnem gre za izvrstne obleke vrhunskih krojačev in škoda bi bilo, če bi se začele na komolcih po nepotrebnem obrabljati. Tisti, ki je v preteklosti prišil na komolec moškega suknjiča zaplato blaga in si s tem zaslužil grajo klasične mode, hkrati pa začel spregledan in danes premalo cenjen trend suknjičev z zaplato na komolcu, je bil pravzaprav vizionar.
A to je le prvi del problema. Drugi, bolj metafizični razmislek analizira komolec kot del človeškega telesa. Kljub temu, da ima komolec številne fiziološke in posledično tudi uporabne prednosti za človekovo gibanje, se zdi, da pozdravljanje ni ravno njegova močna stran. Slabo oživčen, z zgubano, pogosto delno poroženelo kožo, s štrlečo kostjo in škripajočim hrustancem je daleč od idealnega pozdravljalskega sklepa. Če smo že pri tem: govori se, da je v Evropskem svetu prevladalo mišljenje, da mora biti po roki oziroma zapestju tudi novo mesto pozdrava iz znamenite in pomembne družine sklepov. Francozi s svojim poljubljanjem so sicer protestirali, a je nato Ursula pojasnila, da je tudi francoski poljub v veliki meri odgovornost sklepov – v tem primeru čeljusti in tako je na koncu tudi francoska delegacija podprla komolec.
A kljub temu je zaradi vseh prej naštetih razlogov precej čudno, da je komolec zmagal v konkurenci vseh drugih sklepov. Koleno se zdi pripravnejše, je pa res, da zahteva pozdrav s kolenom stojo na eni nogi, ki pa je evropska politika, razen našega premiera seveda, ni več sposobna.
Ampak kot državljani povezave, v kateri sta demokracija in aktivno državljanstvo zapisana v temeljnih dokumentih, si drznemo predlagati alternativni pozdrav nove realnosti, ki bi lahko nadomestil ali se vsaj izmenjeval s komolcem.
Najprej poglejmo dejstva. Na oblečenem človeku je površin za dotik dveh teles, ki bi vzbudile nekakšen občutek bližine in intime, zelo malo. Na slečenem človeku je tega neprimerno več, a žal nam evropske politike ne bo uspelo razgaliti.
Ob upoštevanju nevarnosti okužbe se površine medtelesnega stika in z njimi pozdrava še zmanjšajo. Recimo drgnjenje nosu, legendarni pozdrav severnih plemen, je zaradi virusa neizvedljiv. Mršenje las oziroma gladenje lasišča, priljubljen pozdrav stricev iz Nemčije, prav tako. Drgnjenje podplatov spada na področje nenavadnih spolnih praks, lomljenje hrbta na področje telesne vzgoje. Kot rečeno ... ob vsej veličastnosti človeškega telesa iskanje primernega mesta za varen, a kljub temu intimen pozdrav ni najlažja naloga.
In kot se vedno zgodi v eureka-trenutkih ... je vendarle kristalno jasno! Ves čas smo ga imeli pred očmi, a ga zaradi predsodkov, ukalupljenosti in kratkovidnosti nismo našli.
Razkrivamo idealen pozdrav nove realnosti.
Je največja mišica v človeškem telesu. Predstavljamo vam veličastni Gluteus Maximus. Ima na stotine imen, v vsakem jeziku svoje. V slovenščini je sedalo, zadnjica in nekoliko vulgarno – rit. Je odličen primer večfunkcionalnosti človeškega organizma, ker je hkrati tako estetski element kot nepogrešljiv instrument človeške fiziologije. Nič tako lepega na tem žalostnem planetu ne opravlja tako umazanega dela.
Rit torej je idealno mesto pozdrava nove realnosti. Imenitno oživčena, velika in toplo intimna. Ob tem pozdrav z ritjo hkrati omogoča sveti gral boja proti virusu – socialno distanco. Pozdravljajoča se sta obrnjena s hrbtom drug proti drugemu, kar praktično onemogoča prenos virusa, hkrati pa omogoča izrazito intimen in globoko človeški stik. Ob tem je pozdrav tudi fizično nezahteven; treba je le nekoliko pokrčiti kolena, zravnati hrbtenico in pomoliti sedalo nazaj.
Ima pa naš predlog novega pozdrava tudi pomanjkljivosti in pošteno je, da jih izpostavimo. Ker ni neposrednega očesnega stika, je mogoče, da se med pozdravom dva ritajoča zgrešita ... A je to v evropskih političnih krogih težko verjetno, kajti tamkajšnji parket je poln precej velikih riti.
Treba bi bilo tudi urediti terminologijo, kajti rit doživlja v semantiki neverjetno preobrazbo: medtem ko je pri otroku izraz "ritka" skoraj ljubkovalen in simpatičen, ta ista mišica, ko zraste, dobi slabšalni oziroma celo žaljiv prizvok. Ob uveljavljanju novega pozdrava bi bilo tako treba popraviti tudi dojemanje riti v najširši javnosti, saj poslej izraz “ti si velika rit” ne bi več veljal kot slabšalen, temveč bi pomenil prijaznega, odgovornega človeka. Treba bi bilo rešiti še več podobnih zadreg, saj bi izraz "podaj mi roko" potem zamenjal izraz "nastavi mi rit", a verjamemo, da bo predsodke zamenjala skrb za zdravje nas samih in zdravje naših najbližjih. "Ritanje" je še najmanj, kar lahko storimo za najbolj ogrožene skupine v tej pandemiji.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Piše: Marko Radmilovič.
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili
Med številnimi novostmi, ki jih prinaša nalezljiva resničnost, je tudi pozdravljanje. Kot vemo, so klasične oblike pozdrava, stisk rok, objem ali bog ne daj, poljub na lica, postale smrtno nevarne. Škoda, da smo v evoluciji opustili nekatere tradicionalne pozdrave, kot dotik krajca klobuka ali celo tlesk škornjev s pestjo ob sencih, ampak kar je, je.
Kot že tolikokrat se bomo ponovno zgledovali po voditeljih, ki nas vodijo iz te virusne šlamastike. Govorimo torej o tem, kako si je politika zamislila, spromovirala in ponotranjila pozdrav nove realnosti. Za naše polje preučevanja smo vzeli kar zadnje srečanje voditeljev držav evropske povezave. Ko stopijo pred tisto bruseljsko palačo iz velikih nemških limuzin, se najprej za njimi vsujejo pribočniki, nato pa jih v elegantnih maskah in še bolj elegantni moški modi vidimo, kako se vrtijo po bruseljskem parketu. In vsi brez izjeme se držijo predpisanega pozdrava nove realnosti, ki je seveda pozdrav s komolcem. Tako sklepamo, da je pozdrav s komolcem usklajen in uradno prepoznan kot evropski pozdrav nove realnosti. Potopimo se torej v bruseljsko visoko politiko ...
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Najprej; neverjetno spominja na pozdrav ali na gesto dveh čeških mojstrov, ki sta nas v risanki zabavala v osemdesetih letih prejšnjega stoletja. Razen tega je izrazito neeleganten, kajti pozdravljajoča se morata telo nagniti naprej in nekoliko navzdol, ob tem pa se morata, če hočeta, da se pravilno pozdravita, vsak s svojim desnim komolcem, spraviti v položaj sabljača, pripravljenega na napad. Tako je pozdrav s komolcem, ako je storjen tekoče in ga izvede izkušen pozdravljavec, podoben elementu iz kakšnega mongolskega stepskega plesa.
Ob tem smo pri pozdravljajočih se na bruseljskem parketu opazili še nekaj drugih zadreg. Naš premier, bolj papeški od papeža, je pozdravljal kot nor; skakljal je okoli v svoji odlični hribovski kondiciji in nastavljal komolec vsakemu, ki se ga je hotel dotakniti. Ali ga prav zaradi izvrstnega pozdrava v bruseljski eliti kličejo “komolčar”, bo ostalo neodgovorjeno.
Potem je tu še problem oblačila. V glavnem gre za izvrstne obleke vrhunskih krojačev in škoda bi bilo, če bi se začele na komolcih po nepotrebnem obrabljati. Tisti, ki je v preteklosti prišil na komolec moškega suknjiča zaplato blaga in si s tem zaslužil grajo klasične mode, hkrati pa začel spregledan in danes premalo cenjen trend suknjičev z zaplato na komolcu, je bil pravzaprav vizionar.
A to je le prvi del problema. Drugi, bolj metafizični razmislek analizira komolec kot del človeškega telesa. Kljub temu, da ima komolec številne fiziološke in posledično tudi uporabne prednosti za človekovo gibanje, se zdi, da pozdravljanje ni ravno njegova močna stran. Slabo oživčen, z zgubano, pogosto delno poroženelo kožo, s štrlečo kostjo in škripajočim hrustancem je daleč od idealnega pozdravljalskega sklepa. Če smo že pri tem: govori se, da je v Evropskem svetu prevladalo mišljenje, da mora biti po roki oziroma zapestju tudi novo mesto pozdrava iz znamenite in pomembne družine sklepov. Francozi s svojim poljubljanjem so sicer protestirali, a je nato Ursula pojasnila, da je tudi francoski poljub v veliki meri odgovornost sklepov – v tem primeru čeljusti in tako je na koncu tudi francoska delegacija podprla komolec.
A kljub temu je zaradi vseh prej naštetih razlogov precej čudno, da je komolec zmagal v konkurenci vseh drugih sklepov. Koleno se zdi pripravnejše, je pa res, da zahteva pozdrav s kolenom stojo na eni nogi, ki pa je evropska politika, razen našega premiera seveda, ni več sposobna.
Ampak kot državljani povezave, v kateri sta demokracija in aktivno državljanstvo zapisana v temeljnih dokumentih, si drznemo predlagati alternativni pozdrav nove realnosti, ki bi lahko nadomestil ali se vsaj izmenjeval s komolcem.
Najprej poglejmo dejstva. Na oblečenem človeku je površin za dotik dveh teles, ki bi vzbudile nekakšen občutek bližine in intime, zelo malo. Na slečenem človeku je tega neprimerno več, a žal nam evropske politike ne bo uspelo razgaliti.
Ob upoštevanju nevarnosti okužbe se površine medtelesnega stika in z njimi pozdrava še zmanjšajo. Recimo drgnjenje nosu, legendarni pozdrav severnih plemen, je zaradi virusa neizvedljiv. Mršenje las oziroma gladenje lasišča, priljubljen pozdrav stricev iz Nemčije, prav tako. Drgnjenje podplatov spada na področje nenavadnih spolnih praks, lomljenje hrbta na področje telesne vzgoje. Kot rečeno ... ob vsej veličastnosti človeškega telesa iskanje primernega mesta za varen, a kljub temu intimen pozdrav ni najlažja naloga.
In kot se vedno zgodi v eureka-trenutkih ... je vendarle kristalno jasno! Ves čas smo ga imeli pred očmi, a ga zaradi predsodkov, ukalupljenosti in kratkovidnosti nismo našli.
Razkrivamo idealen pozdrav nove realnosti.
Je največja mišica v človeškem telesu. Predstavljamo vam veličastni Gluteus Maximus. Ima na stotine imen, v vsakem jeziku svoje. V slovenščini je sedalo, zadnjica in nekoliko vulgarno – rit. Je odličen primer večfunkcionalnosti človeškega organizma, ker je hkrati tako estetski element kot nepogrešljiv instrument človeške fiziologije. Nič tako lepega na tem žalostnem planetu ne opravlja tako umazanega dela.
Rit torej je idealno mesto pozdrava nove realnosti. Imenitno oživčena, velika in toplo intimna. Ob tem pozdrav z ritjo hkrati omogoča sveti gral boja proti virusu – socialno distanco. Pozdravljajoča se sta obrnjena s hrbtom drug proti drugemu, kar praktično onemogoča prenos virusa, hkrati pa omogoča izrazito intimen in globoko človeški stik. Ob tem je pozdrav tudi fizično nezahteven; treba je le nekoliko pokrčiti kolena, zravnati hrbtenico in pomoliti sedalo nazaj.
Ima pa naš predlog novega pozdrava tudi pomanjkljivosti in pošteno je, da jih izpostavimo. Ker ni neposrednega očesnega stika, je mogoče, da se med pozdravom dva ritajoča zgrešita ... A je to v evropskih političnih krogih težko verjetno, kajti tamkajšnji parket je poln precej velikih riti.
Treba bi bilo tudi urediti terminologijo, kajti rit doživlja v semantiki neverjetno preobrazbo: medtem ko je pri otroku izraz "ritka" skoraj ljubkovalen in simpatičen, ta ista mišica, ko zraste, dobi slabšalni oziroma celo žaljiv prizvok. Ob uveljavljanju novega pozdrava bi bilo tako treba popraviti tudi dojemanje riti v najširši javnosti, saj poslej izraz “ti si velika rit” ne bi več veljal kot slabšalen, temveč bi pomenil prijaznega, odgovornega človeka. Treba bi bilo rešiti še več podobnih zadreg, saj bi izraz "podaj mi roko" potem zamenjal izraz "nastavi mi rit", a verjamemo, da bo predsodke zamenjala skrb za zdravje nas samih in zdravje naših najbližjih. "Ritanje" je še najmanj, kar lahko storimo za najbolj ogrožene skupine v tej pandemiji.
Težava, s katero se spopade uporabnik medijskih vsebin okoli prvega aprila, je, kako prepoznati, katera izmed novic je prvoaprilska šala. Včasih je bilo preprosto. Danes je zadeva veliko težja. Vse, kar objavijo mediji kot prvoaprilsko šalo, je v tem ponorelem svetu tudi mogoče in verjetno.
Ker ne-govor našega predsednika vlade v evropskem parlamentu kar noče z jedilnika, si je vsa šarada zaslužila našo analizo. Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Ponovno smo padli na realna tla, kjer je naš dvomilijonski kibuc sicer čudovito lep, a hkrati čudovito nepomemben. In ponovno je naša mednarodna pozicija v rokah, nogah in mišicah naših športnikov. Razen če …?
Kot da svet nima že dovolj problemov, se približuje še maturantska parada. Simbol za skladovnico težav in frustracij se bliža s hitrostjo koledarja; ob tem da je, najbrž zaradi globalnega segrevanja, letošnji paradni prepir prišel občutno prej kot po navadi.
O zastavo-vstopnici in nekaj zanimivih razpravah, ki jih takšna praksa prinaša oziroma vzpodbuja.
"Kamor vsi, tja tudi mi!" V iskanje makete torej. Tiste makete, ki ponazarja veličastnost drugega tira. A iskali je ne bomo prozaično, kot to počnejo običajni mediji, temveč s slogom in dostojanstvom. Kajti do danes je že očitno, da ne gre samo za maketo; za izdelek iz kovine, lesa, nekaj žic in tekočih kristalov, temveč gre za mogočen simbol. Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Slovenijo je pretresel dogodek, ko je poslanec v trgovini izmaknil sendvič. In nato na parlamentarnem zasedanju povedal, da ga je. Kolikor ste se o dogodku že podučili, koliko ogorčenih komentarjev ste prebrali, koliko ogorčenih komentarjev ste napisali, koliko ogorčenih kavic ste ob dogodku posrkali – resne in temeljite analize dogodka pa še niste slišali. Na vašo srečo sta tu Val 202 in naša skromna oddaja.
Domoljuben kronist ima zadnje dni veliko dela. Slovenski športni, še posebej smučarski uspehi si sledijo eden drugemu in med spremljanjem tekem ostane za poglobljene analize le malo časa. Pa je kaj videti; najprej je tu velika sprememba v novinarskem dojemanju instituta smučarskega uspeha. »Brez solz sreče se mi ne vračaj,« grmijo uredniški bogovi in potem so reporterji razpeti med orgazmom in nerodnostjo, ko se šampioni prepustijo čustvom.. Danes zbanalizirano novinarstvo poskuša na prav banalen način, skozi banalna vprašanja, čustveni odziv celo sprovocirati ... Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je preprosto ne smete preslišati.
Težki časi za mesojede. Kot zombiji hodimo po deželi in strmimo v tla, da ja ne vidimo mesa v mesarijah in mesa na policah trgovin. Naše meso je pokvarjeno. Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je preprosto ne smete preslišati.
Če je kultura redko stičišče slovenskega univerzuma, potem razmere na ministrstvu za kulturo žal odslikavajo razmere v slovenski družbi kot celoti, je v glosi zapisal Marko Radmilovič.
Ko je eden vodilnih slovenskih kovačev šal prepisal celotno komedijo italijanskega kolega in jo prodal kot svojo, je sprožil plaz dogodkov, na katere se je končno prisiljena odzvati tudi naša skromna oddaja. In da se ne podamo na Slovenskem običajno tuljenje z volkovi, potrebujemo moč analize. Tako po vrsti kot so hiše v Trsti, kjer se je Boris Kobal tudi rodil.
V slogu najboljših raziskovalnih oddaj slovenskega medijskega prostora smo poslali novinarja v središče dogajanja, da preveri, čemu letošnjo zimo v Avstriji ljudje umirajo pod snegom. Piše: Marko Radmilovič
Čas je za prvo letošnjo, brez dvoma škodoželjno, najverjetneje celo napačno analizo. Piše Marko Radmilovič.
Marko Radmilovič tokrat o še eni božično-novoletni temi, vredni globlje obdelave, o odpovedanem koncertu v Mariboru
Če razumni natančno pomislimo, je odsevni jopič, ki skrbi, da je posameznik kar najbolj opazen, tudi na simbolni ravni izjemno primeren za gibanje, ki opozarja zlasti na previsoke življenjske stroške, na previsoke cene goriv, na previsoke davke, v drugi vrsti pa na prepad med političnimi elitami in ljudmi, na ekonomsko, socialno in politično neprivilegiranost. Piše: Marko Radmilovič
Nadaljujemo z veselimi decembrskimi temami. Današnja tema je obdarovanje. Natančneje, obdarovanje naših vojakov.
Namesto analize pritlehnosti, packarij in vseh vrst umazanij se bomo v preostalih oddajah do zamenjave koledarja ukvarjali izključno z božično-novoletnimi temami in tako poskušali v temne popoldneve dostaviti nekaj dodatne svetlobe. Piše: Marko Radmilovič
Danes pa poglobljeno, ker se bliža december, ko težke teme za trideset dni odrinemo stran. Premier je pozval državna podjetja oziroma tista, v katerih ima država lastniški delež, naj premislijo o oglaševanju v medijih, ki tolerirajo ali celo vzpodbujajo sovražni govor. In ob sovražnem govoru tolerirajo ali celo ustvarjajo lažne novice. Piše: Marko Radmilovič
Današnja zgodba je napeta in nas vodi skozi številne nepričakovane zaplete do samega bistva demokracije. Začne pa se, kako nepričakovano, na radijskih postajah, kjer vrtijo največje hite
Danes pa nekaj o ministrih. Kot nekoč priljubljena tema satirikov, komikov in karikaturistov se ministri počasi umikajo v medijsko pozabo. Kar ne čudi.
Neveljaven email naslov