Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Piše: Marko Radmilovič.
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili
Med številnimi novostmi, ki jih prinaša nalezljiva resničnost, je tudi pozdravljanje. Kot vemo, so klasične oblike pozdrava, stisk rok, objem ali bog ne daj, poljub na lica, postale smrtno nevarne. Škoda, da smo v evoluciji opustili nekatere tradicionalne pozdrave, kot dotik krajca klobuka ali celo tlesk škornjev s pestjo ob sencih, ampak kar je, je.
Kot že tolikokrat se bomo ponovno zgledovali po voditeljih, ki nas vodijo iz te virusne šlamastike. Govorimo torej o tem, kako si je politika zamislila, spromovirala in ponotranjila pozdrav nove realnosti. Za naše polje preučevanja smo vzeli kar zadnje srečanje voditeljev držav evropske povezave. Ko stopijo pred tisto bruseljsko palačo iz velikih nemških limuzin, se najprej za njimi vsujejo pribočniki, nato pa jih v elegantnih maskah in še bolj elegantni moški modi vidimo, kako se vrtijo po bruseljskem parketu. In vsi brez izjeme se držijo predpisanega pozdrava nove realnosti, ki je seveda pozdrav s komolcem. Tako sklepamo, da je pozdrav s komolcem usklajen in uradno prepoznan kot evropski pozdrav nove realnosti. Potopimo se torej v bruseljsko visoko politiko ...
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Najprej; neverjetno spominja na pozdrav ali na gesto dveh čeških mojstrov, ki sta nas v risanki zabavala v osemdesetih letih prejšnjega stoletja. Razen tega je izrazito neeleganten, kajti pozdravljajoča se morata telo nagniti naprej in nekoliko navzdol, ob tem pa se morata, če hočeta, da se pravilno pozdravita, vsak s svojim desnim komolcem, spraviti v položaj sabljača, pripravljenega na napad. Tako je pozdrav s komolcem, ako je storjen tekoče in ga izvede izkušen pozdravljavec, podoben elementu iz kakšnega mongolskega stepskega plesa.
Ob tem smo pri pozdravljajočih se na bruseljskem parketu opazili še nekaj drugih zadreg. Naš premier, bolj papeški od papeža, je pozdravljal kot nor; skakljal je okoli v svoji odlični hribovski kondiciji in nastavljal komolec vsakemu, ki se ga je hotel dotakniti. Ali ga prav zaradi izvrstnega pozdrava v bruseljski eliti kličejo “komolčar”, bo ostalo neodgovorjeno.
Potem je tu še problem oblačila. V glavnem gre za izvrstne obleke vrhunskih krojačev in škoda bi bilo, če bi se začele na komolcih po nepotrebnem obrabljati. Tisti, ki je v preteklosti prišil na komolec moškega suknjiča zaplato blaga in si s tem zaslužil grajo klasične mode, hkrati pa začel spregledan in danes premalo cenjen trend suknjičev z zaplato na komolcu, je bil pravzaprav vizionar.
A to je le prvi del problema. Drugi, bolj metafizični razmislek analizira komolec kot del človeškega telesa. Kljub temu, da ima komolec številne fiziološke in posledično tudi uporabne prednosti za človekovo gibanje, se zdi, da pozdravljanje ni ravno njegova močna stran. Slabo oživčen, z zgubano, pogosto delno poroženelo kožo, s štrlečo kostjo in škripajočim hrustancem je daleč od idealnega pozdravljalskega sklepa. Če smo že pri tem: govori se, da je v Evropskem svetu prevladalo mišljenje, da mora biti po roki oziroma zapestju tudi novo mesto pozdrava iz znamenite in pomembne družine sklepov. Francozi s svojim poljubljanjem so sicer protestirali, a je nato Ursula pojasnila, da je tudi francoski poljub v veliki meri odgovornost sklepov – v tem primeru čeljusti in tako je na koncu tudi francoska delegacija podprla komolec.
A kljub temu je zaradi vseh prej naštetih razlogov precej čudno, da je komolec zmagal v konkurenci vseh drugih sklepov. Koleno se zdi pripravnejše, je pa res, da zahteva pozdrav s kolenom stojo na eni nogi, ki pa je evropska politika, razen našega premiera seveda, ni več sposobna.
Ampak kot državljani povezave, v kateri sta demokracija in aktivno državljanstvo zapisana v temeljnih dokumentih, si drznemo predlagati alternativni pozdrav nove realnosti, ki bi lahko nadomestil ali se vsaj izmenjeval s komolcem.
Najprej poglejmo dejstva. Na oblečenem človeku je površin za dotik dveh teles, ki bi vzbudile nekakšen občutek bližine in intime, zelo malo. Na slečenem človeku je tega neprimerno več, a žal nam evropske politike ne bo uspelo razgaliti.
Ob upoštevanju nevarnosti okužbe se površine medtelesnega stika in z njimi pozdrava še zmanjšajo. Recimo drgnjenje nosu, legendarni pozdrav severnih plemen, je zaradi virusa neizvedljiv. Mršenje las oziroma gladenje lasišča, priljubljen pozdrav stricev iz Nemčije, prav tako. Drgnjenje podplatov spada na področje nenavadnih spolnih praks, lomljenje hrbta na področje telesne vzgoje. Kot rečeno ... ob vsej veličastnosti človeškega telesa iskanje primernega mesta za varen, a kljub temu intimen pozdrav ni najlažja naloga.
In kot se vedno zgodi v eureka-trenutkih ... je vendarle kristalno jasno! Ves čas smo ga imeli pred očmi, a ga zaradi predsodkov, ukalupljenosti in kratkovidnosti nismo našli.
Razkrivamo idealen pozdrav nove realnosti.
Je največja mišica v človeškem telesu. Predstavljamo vam veličastni Gluteus Maximus. Ima na stotine imen, v vsakem jeziku svoje. V slovenščini je sedalo, zadnjica in nekoliko vulgarno – rit. Je odličen primer večfunkcionalnosti človeškega organizma, ker je hkrati tako estetski element kot nepogrešljiv instrument človeške fiziologije. Nič tako lepega na tem žalostnem planetu ne opravlja tako umazanega dela.
Rit torej je idealno mesto pozdrava nove realnosti. Imenitno oživčena, velika in toplo intimna. Ob tem pozdrav z ritjo hkrati omogoča sveti gral boja proti virusu – socialno distanco. Pozdravljajoča se sta obrnjena s hrbtom drug proti drugemu, kar praktično onemogoča prenos virusa, hkrati pa omogoča izrazito intimen in globoko človeški stik. Ob tem je pozdrav tudi fizično nezahteven; treba je le nekoliko pokrčiti kolena, zravnati hrbtenico in pomoliti sedalo nazaj.
Ima pa naš predlog novega pozdrava tudi pomanjkljivosti in pošteno je, da jih izpostavimo. Ker ni neposrednega očesnega stika, je mogoče, da se med pozdravom dva ritajoča zgrešita ... A je to v evropskih političnih krogih težko verjetno, kajti tamkajšnji parket je poln precej velikih riti.
Treba bi bilo tudi urediti terminologijo, kajti rit doživlja v semantiki neverjetno preobrazbo: medtem ko je pri otroku izraz "ritka" skoraj ljubkovalen in simpatičen, ta ista mišica, ko zraste, dobi slabšalni oziroma celo žaljiv prizvok. Ob uveljavljanju novega pozdrava bi bilo tako treba popraviti tudi dojemanje riti v najširši javnosti, saj poslej izraz “ti si velika rit” ne bi več veljal kot slabšalen, temveč bi pomenil prijaznega, odgovornega človeka. Treba bi bilo rešiti še več podobnih zadreg, saj bi izraz "podaj mi roko" potem zamenjal izraz "nastavi mi rit", a verjamemo, da bo predsodke zamenjala skrb za zdravje nas samih in zdravje naših najbližjih. "Ritanje" je še najmanj, kar lahko storimo za najbolj ogrožene skupine v tej pandemiji.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Piše: Marko Radmilovič.
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili
Med številnimi novostmi, ki jih prinaša nalezljiva resničnost, je tudi pozdravljanje. Kot vemo, so klasične oblike pozdrava, stisk rok, objem ali bog ne daj, poljub na lica, postale smrtno nevarne. Škoda, da smo v evoluciji opustili nekatere tradicionalne pozdrave, kot dotik krajca klobuka ali celo tlesk škornjev s pestjo ob sencih, ampak kar je, je.
Kot že tolikokrat se bomo ponovno zgledovali po voditeljih, ki nas vodijo iz te virusne šlamastike. Govorimo torej o tem, kako si je politika zamislila, spromovirala in ponotranjila pozdrav nove realnosti. Za naše polje preučevanja smo vzeli kar zadnje srečanje voditeljev držav evropske povezave. Ko stopijo pred tisto bruseljsko palačo iz velikih nemških limuzin, se najprej za njimi vsujejo pribočniki, nato pa jih v elegantnih maskah in še bolj elegantni moški modi vidimo, kako se vrtijo po bruseljskem parketu. In vsi brez izjeme se držijo predpisanega pozdrava nove realnosti, ki je seveda pozdrav s komolcem. Tako sklepamo, da je pozdrav s komolcem usklajen in uradno prepoznan kot evropski pozdrav nove realnosti. Potopimo se torej v bruseljsko visoko politiko ...
Pozdrav s komolcem ima nekaj resnih pomanjkljivosti, ki jih bomo na tem mestu razčlenili.
Najprej; neverjetno spominja na pozdrav ali na gesto dveh čeških mojstrov, ki sta nas v risanki zabavala v osemdesetih letih prejšnjega stoletja. Razen tega je izrazito neeleganten, kajti pozdravljajoča se morata telo nagniti naprej in nekoliko navzdol, ob tem pa se morata, če hočeta, da se pravilno pozdravita, vsak s svojim desnim komolcem, spraviti v položaj sabljača, pripravljenega na napad. Tako je pozdrav s komolcem, ako je storjen tekoče in ga izvede izkušen pozdravljavec, podoben elementu iz kakšnega mongolskega stepskega plesa.
Ob tem smo pri pozdravljajočih se na bruseljskem parketu opazili še nekaj drugih zadreg. Naš premier, bolj papeški od papeža, je pozdravljal kot nor; skakljal je okoli v svoji odlični hribovski kondiciji in nastavljal komolec vsakemu, ki se ga je hotel dotakniti. Ali ga prav zaradi izvrstnega pozdrava v bruseljski eliti kličejo “komolčar”, bo ostalo neodgovorjeno.
Potem je tu še problem oblačila. V glavnem gre za izvrstne obleke vrhunskih krojačev in škoda bi bilo, če bi se začele na komolcih po nepotrebnem obrabljati. Tisti, ki je v preteklosti prišil na komolec moškega suknjiča zaplato blaga in si s tem zaslužil grajo klasične mode, hkrati pa začel spregledan in danes premalo cenjen trend suknjičev z zaplato na komolcu, je bil pravzaprav vizionar.
A to je le prvi del problema. Drugi, bolj metafizični razmislek analizira komolec kot del človeškega telesa. Kljub temu, da ima komolec številne fiziološke in posledično tudi uporabne prednosti za človekovo gibanje, se zdi, da pozdravljanje ni ravno njegova močna stran. Slabo oživčen, z zgubano, pogosto delno poroženelo kožo, s štrlečo kostjo in škripajočim hrustancem je daleč od idealnega pozdravljalskega sklepa. Če smo že pri tem: govori se, da je v Evropskem svetu prevladalo mišljenje, da mora biti po roki oziroma zapestju tudi novo mesto pozdrava iz znamenite in pomembne družine sklepov. Francozi s svojim poljubljanjem so sicer protestirali, a je nato Ursula pojasnila, da je tudi francoski poljub v veliki meri odgovornost sklepov – v tem primeru čeljusti in tako je na koncu tudi francoska delegacija podprla komolec.
A kljub temu je zaradi vseh prej naštetih razlogov precej čudno, da je komolec zmagal v konkurenci vseh drugih sklepov. Koleno se zdi pripravnejše, je pa res, da zahteva pozdrav s kolenom stojo na eni nogi, ki pa je evropska politika, razen našega premiera seveda, ni več sposobna.
Ampak kot državljani povezave, v kateri sta demokracija in aktivno državljanstvo zapisana v temeljnih dokumentih, si drznemo predlagati alternativni pozdrav nove realnosti, ki bi lahko nadomestil ali se vsaj izmenjeval s komolcem.
Najprej poglejmo dejstva. Na oblečenem človeku je površin za dotik dveh teles, ki bi vzbudile nekakšen občutek bližine in intime, zelo malo. Na slečenem človeku je tega neprimerno več, a žal nam evropske politike ne bo uspelo razgaliti.
Ob upoštevanju nevarnosti okužbe se površine medtelesnega stika in z njimi pozdrava še zmanjšajo. Recimo drgnjenje nosu, legendarni pozdrav severnih plemen, je zaradi virusa neizvedljiv. Mršenje las oziroma gladenje lasišča, priljubljen pozdrav stricev iz Nemčije, prav tako. Drgnjenje podplatov spada na področje nenavadnih spolnih praks, lomljenje hrbta na področje telesne vzgoje. Kot rečeno ... ob vsej veličastnosti človeškega telesa iskanje primernega mesta za varen, a kljub temu intimen pozdrav ni najlažja naloga.
In kot se vedno zgodi v eureka-trenutkih ... je vendarle kristalno jasno! Ves čas smo ga imeli pred očmi, a ga zaradi predsodkov, ukalupljenosti in kratkovidnosti nismo našli.
Razkrivamo idealen pozdrav nove realnosti.
Je največja mišica v človeškem telesu. Predstavljamo vam veličastni Gluteus Maximus. Ima na stotine imen, v vsakem jeziku svoje. V slovenščini je sedalo, zadnjica in nekoliko vulgarno – rit. Je odličen primer večfunkcionalnosti človeškega organizma, ker je hkrati tako estetski element kot nepogrešljiv instrument človeške fiziologije. Nič tako lepega na tem žalostnem planetu ne opravlja tako umazanega dela.
Rit torej je idealno mesto pozdrava nove realnosti. Imenitno oživčena, velika in toplo intimna. Ob tem pozdrav z ritjo hkrati omogoča sveti gral boja proti virusu – socialno distanco. Pozdravljajoča se sta obrnjena s hrbtom drug proti drugemu, kar praktično onemogoča prenos virusa, hkrati pa omogoča izrazito intimen in globoko človeški stik. Ob tem je pozdrav tudi fizično nezahteven; treba je le nekoliko pokrčiti kolena, zravnati hrbtenico in pomoliti sedalo nazaj.
Ima pa naš predlog novega pozdrava tudi pomanjkljivosti in pošteno je, da jih izpostavimo. Ker ni neposrednega očesnega stika, je mogoče, da se med pozdravom dva ritajoča zgrešita ... A je to v evropskih političnih krogih težko verjetno, kajti tamkajšnji parket je poln precej velikih riti.
Treba bi bilo tudi urediti terminologijo, kajti rit doživlja v semantiki neverjetno preobrazbo: medtem ko je pri otroku izraz "ritka" skoraj ljubkovalen in simpatičen, ta ista mišica, ko zraste, dobi slabšalni oziroma celo žaljiv prizvok. Ob uveljavljanju novega pozdrava bi bilo tako treba popraviti tudi dojemanje riti v najširši javnosti, saj poslej izraz “ti si velika rit” ne bi več veljal kot slabšalen, temveč bi pomenil prijaznega, odgovornega človeka. Treba bi bilo rešiti še več podobnih zadreg, saj bi izraz "podaj mi roko" potem zamenjal izraz "nastavi mi rit", a verjamemo, da bo predsodke zamenjala skrb za zdravje nas samih in zdravje naših najbližjih. "Ritanje" je še najmanj, kar lahko storimo za najbolj ogrožene skupine v tej pandemiji.
Prejšnje dni smo imeli polna usta dela. In uživali v brezdelju. Med obojim je nekakšna smešna korelacija. Več o delu govoriš, manj ga opravljaš. In obratno: več kot je dela, manj človeka mika, da bi o njem razpravljal. Na terenu se o teoremu lahko podučimo ob primeru letošnje pozebe. Kmetje so ostali brez dela, zato pa so delo dobili na ministrstvu za kmetijstvo. Tam morajo namreč pripraviti interventni zakon za odpravo posledic letošnje pozebe. Hkrati pa se pripravljajo na izplačilo prvih povračil ob škodi zaradi lanske pozebe.
Pretekle dni je bila v ospredju znanost. Po vsem svetu so potekali shodi v podporo znanosti, na katerih so znanstveniki opozarjali na krčenje proračunov, ki so namenjeni za raziskave; prav tako pa so opozarjali tudi na vse večjo prisotnost alternativnih dejstev v javnem diskurzu. Zato tokrat o znanstvenikih.
Pretekle dni je bila v ospredju znanost. Po vsem svetu so potekali shodi v podporo znanosti, na katerih so znanstveniki opozarjali na krčenje proračunov, ki so namenjeni za raziskave; prav tako pa so opozarjali tudi na vse večjo prisotnost alternativnih dejstev v javnem diskurzu. Zato tokrat o znanstvenikih.
Danes pa o Thompsonovem koncertu v Mariboru. Hrvaški pevec, ki se sliši kot znamka zunajkrmnega motorja, je pošteno razburkal štajersko in tudi slovensko javnost. Zato si zasluži nekaj besed, če na tem programu že ne boste slišali njegove glasbe.
"Kdor čaka dočaka," je bil popularen izrek na slovenskih mejah v preteklih dneh. Štiriurne seanse čakajočih na mejnih prehodih so mimogrede poteptale nekaj načel združene Evrope in njenih civilizacijskih dosežkov in vrnili smo se v vesele čase železne zavese. Nekaj kilometrov južneje, pa vendar. Prisluhnite kolumni Marka Radmiloviča!
So stvari, ki se jih v življenju ni moč znebiti. Ena izmed njih je Mercator. Mercator je nekaj, proti čemur bi morali uvesti cepljenje. Ne sezonsko kot proti gripi, temveč sistemsko kot proti rdečkam ... Prisluhnite kolumni Marka Radmiloviča!
Končajmo to veliko komedijo enkrat za vselej. Tole z begunci namreč. Kako se usode nesrečnežev izkoriščajo za vaje v slogu domačega čudaštva, je postalo nespodobno. Zato končajmo to komedijo enkrat za vselej.
Marca prepotrebno pozornost posvečamo materam. Mamicam in mamam. Nekateri 8. marca, nekateri za materinski dan. Odvisno od pogleda na svet, a vsaj marca je čas za najpomembnejšo osebo našega življenja, ki je praviloma pomembnejša od svetovnonazorskih razlik.
Kar nekaj nejasnosti – natančno pet – se jih ob obisku predsednika evropske komisije postavlja družbeno zvedavemu Slovencu oziroma Evropejcu.
Danes pa nekaj o kulturi in kajenju. Kar ne pomeni, da o kulturi kajenja. Niti ne pomeni, da o kajenju v kulturi. Dobesedno o kulturi in kajenju.
Za kar nekaj razburjenja je poskrbela novica, da se bo rojakom v Avstriji zgodila krivica. In to velika. Ne le njim. Krivica se bo zgodila vsem nam, ki čutimo in govorimo slovensko. Po predlogu nove koroške deželne ustave naj bi slovenščina prenehala obstajati kot uradni jezik. Kot vemo, je slovenščina v nekaterih južnokoroških občinah celo večinski jezik in zato ne gre le za politično in zgodovinsko, temveč tudi za vsakdanji življenjsko sporen predlog. In medtem ko se slovenska politika ukvarja s tem, katera opcija bo več svete jeze stresla na Avstrijce, seveda s potrebno politično etiketo "so le Avstrijci," imamo na Valu 202 nekaj konkretnih rešitev.
Zadnje dni se je dogajalo toliko različnega, da je povsem nemogoče vse skupaj stlačiti v en koš. “Različni v enotnosti,” je bojni krik novih generacij in prav o njih bo tekla beseda.
Ob velikih protestih proti korupciji v Romuniji se je oglasila tudi naša protikorupcijska komisija. Zdelo se je primerno in pravično, da kar Romunom, to tudi nam … Ker korupcija nikoli ne spi, korupcija vedno preži. In medtem ko so Romuni pred državljansko vojno zaradi korupcije v politiki, se je naša komisija odločila zatreti korupcijo v šolstvu. Zaznali so tri nevralgične točke: tveganje za korupcijo pri zaposlovanju v šolstvu, tveganje za korupcijo pri oddaji šolskih prostorov in tveganje za korupcijo pri sprejemanju daril. Zdi se logično; ker nismo Romunija, temveč urejena država, smo že zdavnaj, tudi s pomočjo komisije, izkoreninili korupcijo v politiki ali v gospodarstvu ali v sodstvu in v ostalih pomembnih družbenih podsistemih. Tako se zdaj lotevamo, vzorno in učinkovito, problema korupcije tudi v vejah, ki na prvi pogled niso tako zelo koruptivne. Danes šolstvo, jutri rekreacija, pojutrišnjem nevarnost korupcije pri zborovskem petju in pletilskih krožkih.
Kot kaže, bomo šli na vojno proti Hrvatom. In to ne zaradi meje, kot smo zmotno mislili zadnjih petindvajset let, temveč zaradi vina. Kar je po svoje logično. Ljudski rod vso svojo zgodovino trdi, da se gre vojne zaradi meja, gre pa se jih zaradi vina. In žensk.
Na vladni seji prejšnji teden so sprejeli odlok, s katerim so dali usmrtiti 113 medvedov. In še kakšnega volka za povrhu. No, ni šlo tako vsakdanje. Kri, pa čeprav medvedja, je vedno slaba za odnose z javnostmi, zato so si vladni strokovnjaki izmislili nekaj manj krvavega. Dokumentu se reče: Odlok o odvzemu osebkov vrst rjavega medveda in volka iz narave za leto 2017!
Ker smo staro leto zapustili pesimistično, se spodobi, da v novega vstopimo pesimistično. Za teroriste, fanatike, vlade in vseh vrst elite koledarska prelomnica ne pomeni ničesar. Tako se na začetku leta namesto z novoletnimi zaobljubami ukvarjamo z varnostjo.
Lista imen iz sveta glasbe, filma in umetnosti, ki so se poslovili letos, je dolga kot že dolgo ne. Mediji so vznemirjeni, med ljubitelji tega ali onega umetnika pa je nasploh čutiti grozo in neprikrito željo, naj zakleto leto že mine. V 2017 bo po njihovem, umrlo veliko manj legendarnih zvezdnikov. Nič hudega. Bomo pa mi na vrsti.
Danes pa zelo na kratko, ker je praznični čas v zenitu. Ob sarmi nas bo prihodnje dni čez letvice časa prekobalil šport.
Neveljaven email naslov