![SŠK: Vsak blaženi, mučenec ali svetnik pozitivno vpliva na narodovo krščansko identiteto in utrjuje samozavest. Vsak svetnik za kristjana lahko predstavlja zgled, kako je mogoče osmisliti in živeti življenje po veri. Foto: MMC RTV SLO/Blaž Kosovel](https://img.rtvcdn.si/_up/upload/2010/01/24/64659567_adsc_0072.jpg)
Pojma mučeništva in svetništva sta v krščanski tradiciji vse od začetka in sta se razvijala skozi različna zgodovinska obdobja. V prvih stoletjih Cerkev upravno ni bila tako urejena, da bi za ugotavljanje mučeništva ali svetosti imela posebne postopke. V tistih časih je bil ključen glas ljudstva (vox populi – vox Dei). Če je določen kandidat umrl zaradi pričevanja za vero v Jezusa Kristusa, je postal mučenec. Občestvo je živ spomin nanj ohranjalo po smrti.
Mučeništvo v Cerkvi je bilo posebej aktualno do leta 313 (Milanski edikt), saj je bilo do tedaj krščanstvo uradno prepovedano, kristjani pa so bili preganjani.
Zgodovinske in druge danosti v nekaterih okoljih drugod po svetu oziroma predvsem po tradicionalno krščanski Evropi so imele za odkrivanje in priznavanje pojava svetosti več posluha in pogojev, tako da je do priznavanja kandidatov in njihovo beatifikacijo oz. kanonizacijo tudi dejansko prišlo.
Vir: SŠK za MMC
![Lojze Grozde](https://img.rtvcdn.si/_up/upload/2010/03/31/64677806_grozde2.jpg)
SVETNIKI
• Danijel Halas (24. junij 1908–16. marec 1945), mučenec, duhovnik v Veliki Polani.
• Magdalena Gornik (19. julij 1835–23. februar 1896), mistikinja.
• Jože Plečnik (23. januar 1872–7. januar 1957), arhitekt.
• Anton Strle (21. januar 1915–20. oktober 2003), duhovnik, teolog, spovednik in prevajalec.
• Anton Vovk (19. maj 1900–6. julij 1963), ljubljanski nadškof.
• Cvetana Priol (16. februar 1922–11. avgust 1973), učiteljica glasbe iz Maribora, mistikinja.
• Anton Martin Slomšek (26. november 1800–24. september 1862) je prvi slovenski blaženi. Za blaženega je bil v Mariboru razglašen 19. septembra 1999.
• Friderik Irenej Baraga (28. junij 1797–19. januar 1868), misijonar, škof v mestu Marquette (zvezna država Michigan, ZDA).
• Alojzij Grozde (27. maj 1923–1. januar 1943), laik, mučenec.
• Ignacij Knoblehar (6. julij 1819–13. april 1858), misijonar in raziskovalec.
• Janez Frančišek Gnidovec CM (29. september 1973–3. februar 1939), škof v Skopju.
• Vendelin Vošnjak OFM (13. september 1861–18. marec 1933), doma iz Konovega pri Velenju, ki je deloval v Zagrebu.
• Andrej Majcen SDB (30. september 1904–30. september 1999), duhovnik in misijonar.
• Marija Krizina Bojanc (14. maj 1885–15. december 1941), redovnica hčera Božje ljubezni v Sarajevu, mučenka.
• Marija Antonija Fabjan (23. januar 1907–15. december 1941), redovnica hčera Božje ljubezni v Sarajevu, mučenka.
• Jakob Ukmar (13. julij 1878–2. november 1971), tržaški duhovnik, filozof, teolog in poliglot.
• Francesco Bonifacio* (7. september 1912–11. september 1946), duhovnik, mučenec. Za blaženega je bil v Trstu razglašen 4. oktobra 2008.
MUČENCI
• Mučenci 20. stoletja (okrog 50 kandidatov iz več slovenskih škofij). Večina izmed kandidatov je predstavljena v knjigi z naslovom Palme mučeništva: ubiti in pomorjeni slovenski duhovniki, redovniki in bogoslovci in nekateri verni laiki.
* Francesco Bonifacio ni bil slovenskega, ampak italijanskega rodu. Doma je bil iz Pirana in je tam živel v času, ko (še) ni bilo slovenske države.
Vir: SŠK za MMC
Da bi lažje razumeli razglasitev Grozdeta za blaženega mučenca, je treba najprej opisati, kdo so blaženi, kdo mučenci – in na koncu koncev, kdo svetniki – ter kako to postanejo. MMC je odgovore na ta vprašanja poiskal na Slovenski škofovski konferenci.
V pogovoru za našo spletno stran so razložili, da so za blažene lahko razglašeni katoliški verniki, ki so v svojem življenju pokazali nadpovprečne krščanske kreposti ali prestali mučeništvo, zaradi česar veljajo za zgled krščanskega življenja na ravni krajevne Cerkve, posamezne škofije ali redovne skupnosti. Iz tega pojasnila se da torej sklepati tudi na "definicijo" mučencev, za katere so potemtakem lahko razglašeni tisti, ki so pretrpeli mučeniško smrt iz sovraštva do vere (in odium fidei), pri čemer smrti niso iskali, a so jo prostovoljno sprejeli.
Svetniki blaženi mučenci ali spoznavalci»Status« blaženega (lahko pa tudi mučenca) je nato pogoj za razglasitev za svetnika, saj je svetnik lahko le blaženi, ki mu je bil v postopku za kanonizacijo dokazan (nov) čudež. Cerkev je skozi zgodovino (pa tudi danes sledi temu) za svetnike razglašala tiste, ki so na različne načine sledili zgledu Jezusa Kristusa, katoliškemu idealu svetništva, deli(la) pa jih na mučence in spoznavalce (to so vsi tisti, ki niso mučenci). Razglašenega svetnika se javno lahko časti na ravni vesoljne Cerkve, poudarjajo na SŠK-ju.
Osnova za začetek postopka razglasitve za svetnika je tako "sluh svetosti" oz. mučeništva (fama sanctitatis oziroma fama martyrii), »to je živa zavest med verniki o kandidatovih izrednih krepostih oziroma mučeništvu in samoiniciativno iskanje priprošnje pri svetniškem kandidatu v različnih življenjskih potrebah«. Pobudnik za začetek postopka je lahko kdor koli, za njegov potek pa je pristojna škofija, na območju katere je kandidat umrl.
Postopki se lahko vlečejo več desetletij
Postopki za razglasitev blaženih, mučencev in svetnikov so dolgi in zapleteni, temeljijo pa na Zakoniku cerkvenega prava; navodilih Kongregacije za zadeve svetnikov Divinus perfectionis magiste in Normae iz leta 1983 ter navodilu Sanctorum mater iz leta 2007.
Kje se torej začne in kje konča ta pot, po kateri se lahko hodi več let ali celo desetletij? »Ko krajevni škof ugotovi, da je kandidat živel in pričeval za vero v Kristusa na izreden način, dovoli uradni začetek postopka, v katerem se zbere dokazno gradivo, na osnovi katerega je mogoče dokazati in dodatno utemeljiti sledi svetosti v času kandidatovega življenja,« sprožitev postopka opisujejo na SŠK-ju.
Blaženi pogosto tisti, ki so ozdravili neozdravljivo bolezen
Motor postopka – ne pa tudi formalni vodja – je postulator, ki ga imenuje predlagatelj beatifikacijskega postopka (torej redovna skupnost, ordinarij druge škofije ali celo skupina vernikov), potrdi pa škof. Slednji imenuje tudi člane cerkvenega sodišča. Na podlagi navodila Sanctorum mater postulator zbira gradivo, predlaga priče ipd., v večini primerov pa ga ob pomoči sodelavcev cerkvenega sodišča vodi škofov delegat. Ko se postopek zbiranja dokaznega gradiva na škofijski ravni konča, gradivo preuči Kongregacija za zadeve svetnikov.
»Kandidat oziroma Božji služabnik, za katerega je bila ugotovljena nadpovprečna stopnja kreposti, je razglašen za blaženega, ko se na njegovo priprošnjo zgodi in tudi dokaže čudež, kar pomeni, da se določenemu verniku, ki se v molitvi priporoča izbranemu kandidatu, na njegovo priprošnjo pri Bogu zgodi čudež,« pojasnjujejo MMC-jevi sogovorniki. Pri tem gre po njihovih besedah pogosto za ozdravitev neozdravljive bolezni. Zdravniki v takih primerih izdajo strokovno mnenje, v katerem pojasnijo, da se je razplet bolezni končal po nerazložljivem poteku dogodkov. To mnenje nato preveri pristojna komisija na že omenjeni Kongregaciji. »Če ugotovi, da je šlo za nadnaraven poseg, je to zadosten razlog za razglasitev Božjega služabnika za blaženega,« nadaljujejo.
Za razglasitev svetnika potrebno dokazati dodaten čudež
Naslednja stopnja je razglasitev za svetnika, ki je mogoča, ko je nekdo že razglašen za blaženega, a je pred njo treba dokazati dodatni čudež. »Pri vsem tem je pomembno, da so med verujočimi v živem spominu kandidatove izredne lastnosti in da se k njemu obračajo v molitvi oziroma ga prosijo za posredovanje pri Bogu,« opominjajo na SŠK-ju.
Nekoliko drugače je, seveda, pri postopkih za razglasitev mučenikov, zanimivo pa je, da pri dokazovanju mučeništva ni vedno potrebna smrt zaradi vere (čeprav sedanja praksa nekako vztraja pri tem). Papež Janez Pavel II. je tako, denimo, Maksimilijana Kolbeja (1894–1941) beatificiral kot mučenca zaradi ljubezni (martire della carità), »saj ga niso ubili iz sovraštva do vere, temveč je svoje življenje zastonjsko daroval zato, da bi izpričal veličino krščanske ljubezni«.
Glavan: Grozde žrtev maščevanja brezbožnih revolucionarjev
Kako se je na to pot podal Lojze Grozde, ki bo za blaženega mučenca razglašen na slovenskem evharističnem kongresu 13. junija? Grozde se je rodil leta 1923 v Gorenjih Vodalah v Tržišču pri Mokronogu na Dolenjskem in se je, kot piše na spletni strani novomeščanske škofije, odlikoval v trdni veri in stanovitni molitvi. »S politiko se ni ukvarjal. Bil je član Katoliške akcije, ki ni bila politična organizacija. Ni pa se uklonil revolucionarnim pritiskom,« je o Grozdetu dejal novomeški škof Andrej Glavan. Po njegovih besedah se Grozde ni pridružil brezbožnim revolucionarjem, čeprav so ga snubili, zato je postal njihova žrtev.
Kako se je to zgodilo? Januarja 1943 se je kot dijak zadnjega letnika gimnazije z vlakom vračal domov iz Ljubljane. V Trebnjem je izvedel, da z vlakom ne more naprej, zato je sklenil oditi peš do Mirne. Med potjo je prisedel na neki voz, ki pa ga je prijela partizanska straža. Pri Grozdetu so partizani našli latinsko mašno knjižico. Odvedli so ga v bližnjo gostilno in zasliševali, nato pa se je za njim izgubila vsaka sled. 23. februarja so njegovo truplo v gozdu med nabiranjem zvončkov našli šolarji, na njem pa so bili vidni sledovi strašnega mučenja, pravijo predstavniki slovenske Katoliške cerkve. Pogoj za razglasitev za blaženega je Grozde izpolnil z ozdravitvijo neozdravljivega raka.
JANEZ STANOVNIK za MMC: RAZGLASITEV NEPIETETNO ODPIRA STARE RANE
Lojze Grozde je bil usmrčen z ustrelitvijo na podlagi obsodbe Vojnega sodišča Tomšičeve brigade NOV Slovenije. Ob eksekuciji in povojni preiskavi niso bili ugotovljeni nikakršni sledovi mučenja.
Sodba je bila izrečena na podlagi pri obtoženem najdenega tajnega sporočila in okupatorskega dokumenta za nemoteno gibanje po celotnem ozemlju takratne Ljubljanske province.
Razglasitev »slovenskega blaženega mučenca« nepietetno odpira stare rane in v javnosti oživlja spomin na udeležbo Katoliške cerkve ljubljanske škofije na strani okupacijske vojske in policije v boju proti narodnoosvobodilnim silam.
Prvi slovenski katolik, razglašen za blaženega, je bil Slomšek
Prošnjo za začetek postopka priznanja mučeništva Grozdeta je avgusta 1992 vložil takratni salezijanski inšpektor Stanislav Hočevar, je spomnil postulator postopka beatifikacije Igor Luzar. Postopek se je na škofijski ravni končal avgusta 1999, junija lani je kongregacija za zadeve svetnikov v Rimu sprejela odločitev, da gre v Grozdetovem primeru za mučeništvo, papež Benedikt XVI. pa je dekret o Grozdetovem mučeništvu potrdil marca letos.
Grozde je prvi mučenec in drugi blaženi katolik v Sloveniji. Pred njim je bil za blaženega kot prvi pripadnik slovenske Katoliške cerkve leta 1999 za blaženega razglašen škof Anton Martin Slomšek, ki je še vedno tudi v postopku za svetnika. »Potreben je dokaz za nov čudež, ki bi se zgodil na njegovo priprošnjo. Po imenovanju dosedanjega postulatorja nekdanjega mariborskega pomožnega škofa msgr. dr. Petra Štumpfa za murskosoboškega ordinarija bodo za nadaljevanje postopka imenovali novega postulatorja,« so nam trenutni fazo v tem postopku predstavili na SŠK-ju. Spomnili so še na svetnike, ki so živeli v naših krajih v antični dobi (Viktorin Ptujski, Maksim Emonski in Maksimiljan Celjski), in na svetnico iz srednjega veka (sv. Ema Krška, karantanska kneginja).
Kandidatov okoli 60
Kandidatov za blažene, mučence in svetnike je v Sloveniji trenutno 17; za mučence 20. stoletja, ki se posebej obravnavajo skupinsko, pa okoli 50. Kdo so, si lahko preberete v okvirčku ob strani in na povezavi v okvirčku spodaj.
Preberite več
SVETNIŠKI KANDIDATI V CERKVI NA SLOVENSKEM
Pojma mučeništva in svetništva sta v krščanski tradiciji vse od začetka in sta se razvijala skozi različna zgodovinska obdobja. V prvih stoletjih Cerkev upravno ni bila tako urejena, da bi za ugotavljanje mučeništva ali svetosti imela posebne postopke. V tistih časih je bil ključen glas ljudstva (vox populi – vox Dei). Če je določen kandidat umrl zaradi pričevanja za vero v Jezusa Kristusa, je postal mučenec. Občestvo je živ spomin nanj ohranjalo po smrti.
Mučeništvo v Cerkvi je bilo posebej aktualno do leta 313 (Milanski edikt), saj je bilo do tedaj krščanstvo uradno prepovedano, kristjani pa so bili preganjani.
Zgodovinske in druge danosti v nekaterih okoljih drugod po svetu oziroma predvsem po tradicionalno krščanski Evropi so imele za odkrivanje in priznavanje pojava svetosti več posluha in pogojev, tako da je do priznavanja kandidatov in njihovo beatifikacijo oz. kanonizacijo tudi dejansko prišlo.
Vir: SŠK za MMC
SVETNIKI
• Danijel Halas (24. junij 1908–16. marec 1945), mučenec, duhovnik v Veliki Polani.
• Magdalena Gornik (19. julij 1835–23. februar 1896), mistikinja.
• Jože Plečnik (23. januar 1872–7. januar 1957), arhitekt.
• Anton Strle (21. januar 1915–20. oktober 2003), duhovnik, teolog, spovednik in prevajalec.
• Anton Vovk (19. maj 1900–6. julij 1963), ljubljanski nadškof.
• Cvetana Priol (16. februar 1922–11. avgust 1973), učiteljica glasbe iz Maribora, mistikinja.
• Anton Martin Slomšek (26. november 1800–24. september 1862) je prvi slovenski blaženi. Za blaženega je bil v Mariboru razglašen 19. septembra 1999.
• Friderik Irenej Baraga (28. junij 1797–19. januar 1868), misijonar, škof v mestu Marquette (zvezna država Michigan, ZDA).
• Alojzij Grozde (27. maj 1923–1. januar 1943), laik, mučenec.
• Ignacij Knoblehar (6. julij 1819–13. april 1858), misijonar in raziskovalec.
• Janez Frančišek Gnidovec CM (29. september 1973–3. februar 1939), škof v Skopju.
• Vendelin Vošnjak OFM (13. september 1861–18. marec 1933), doma iz Konovega pri Velenju, ki je deloval v Zagrebu.
• Andrej Majcen SDB (30. september 1904–30. september 1999), duhovnik in misijonar.
• Marija Krizina Bojanc (14. maj 1885–15. december 1941), redovnica hčera Božje ljubezni v Sarajevu, mučenka.
• Marija Antonija Fabjan (23. januar 1907–15. december 1941), redovnica hčera Božje ljubezni v Sarajevu, mučenka.
• Jakob Ukmar (13. julij 1878–2. november 1971), tržaški duhovnik, filozof, teolog in poliglot.
• Francesco Bonifacio* (7. september 1912–11. september 1946), duhovnik, mučenec. Za blaženega je bil v Trstu razglašen 4. oktobra 2008.
MUČENCI
• Mučenci 20. stoletja (okrog 50 kandidatov iz več slovenskih škofij). Večina izmed kandidatov je predstavljena v knjigi z naslovom Palme mučeništva: ubiti in pomorjeni slovenski duhovniki, redovniki in bogoslovci in nekateri verni laiki.
* Francesco Bonifacio ni bil slovenskega, ampak italijanskega rodu. Doma je bil iz Pirana in je tam živel v času, ko (še) ni bilo slovenske države.
Vir: SŠK za MMC
Komentarji so trenutno privzeto izklopljeni. V nastavitvah si jih lahko omogočite. Za prikaz možnosti nastavitev kliknite na ikono vašega profila v zgornjem desnem kotu zaslona.
Prikaži komentarje