![Ježek se je trudil širiti prepričanje, da](https://img.rtvcdn.si/upload/Kultura/drugo/jezek.jpg)
To, da me imajo ljudje radi, je največ vredno. To je veliko priznanje, ki ga niti Prešernova nagrada ne more preplačati ...
To pesmico malo zapel bom za šalo porednim otrokom v pozdrav. Za vse razgrajače, ki trgajo hlače in vedno počno, kar ni prav. Ej, buče nabrite, prefrigane, zvite, NAJ SREČA VAS SPREMLJA POVSOD!
In bo tako: Dokler na svetu vsakdo sam ne sme odrezati svoj krajec kruha, od krvi zemlja ne bo nikdar suha.
Ošpice imel je majhen fantek, je v ambulanto šel, ko pa je prišel na vrsto, že sklerozo je imel.
Komiki ne sedimo med tistimi, ki imajo stanovanje na Parnasu in vikend na Olimpu. Naš prostor je spodaj, ob vznožju, kjer se navadni ljudje sprehajajo skozi nadloge svojih dni. In ni nas sram, da smo tu spodaj, da smo komedijanti.
![Frane Milčinski - Ježek](https://img.rtvcdn.si/upload/Kultura/drugo/jezek_1.jpg)
Odkrijte se. Umrl je klovn. Le trije gredo za pogrebom. Marjana, ki karte prodaja, Ben Ali, ki meče požira, in pes, ki številke zalaja. /.../ Ne smejte se, umrl je klovn.
Mineva četrt stoletja od smrti Franeta Milčinskega - Ježka, slovenskega igralca, režiserja, avtorja televizijskih in radijskih iger, šansonjerja, pesnika in pisatelja. Enega najbolj vsestranskih slovenskih umetnikov 20. stoletja in ene najpomembnejših medijskih osebnosti, nedvomno pa največjega slovenskega humorista in satirika vseh časov.
"Dedno obremenjen" s pesniško žilico
Frane Milčinski (njegov umetniški psevdonim Ježek je izšel iz zabavljaškega tandema Ježek in Joužek, v katerem je skupaj z Jožetom Pengovom nastopal na začetku svoje kariere) se je rodil 14. decembra 1914 v Ljubljani kot tretji otrok matere Marije in očeta Frana, uglednega sodnika in pisatelja, ki ga morda najbolj poznamo kot avtorja Butalcev in Ptičkov brez gnezda. Franetov starejši brat je bil Janez Milčinski (strokovnjak za sodno medicino), mlajši brat Lev Milčinski pa priznan slovenski psihiater.
Oče Fran, ki naj bi imel poseben čut za nežno otroško dušo, je že pri mladem Franetu zaslutil "dedno obremenjenost", ko je še kot kratkohlačnik začel pisati pesmi. Prav zaradi te slutnje je oče, ki je umrl star 63 let, ko jih je imel Frane le 17, svoji soprogi zabičal, da mora poskrbeti, da bo Frane "kaj pametnega doštudiral". A to se ni uresničilo, tako kariera pravnika kot slavista - oboje je namreč nekaj časa študiral - mu nista dišali.
Med vojno v zapor
Po prvih gledaliških poskusih je začel sodelovati z radiem in leta 1938 dobil službo kot igralec v ljubljanski Drami. Leta 1941 je Ježek nekega usodnega dne v gostilni pri Lovšinu, nasproti Drame, spoznal Jano, dekle, ki je nato postalo njegova žena. To je bil čas okupacije in junija istega leta so Ježka Italijani aretirali zaradi izjave, da "v vojni ne bodo zmagali niti Nemci niti Italijani". Po enoletni kazni, ko so ga iz zapora izpustili zaradi hude bolezni, je še naprej deloval v Drami, pa tudi v Operi in objavljal pesmi.
Na dan osvoboditve, 9. maja 1945, je spet začel delati na radiu, leta 1947 pa je postal urednik Pavlihe in sledilo je obdobje, ko je kljub šibkemu zdravju nenehno delal, želeli so si ga povsod.
Jana Milčinski: Moje življenje z Ježkom
Njegova žena Jana, rojena Podkrajšek, leta 2007 umrla pisateljica in novinarka, je svoje spomine popisala v knjigi Moje življenje z Ježkom. V njej je prikazala tudi njegov človeški obraz: navzven vedno zabaven in klovnovski je bil Ježek zasebno človek, ki ga je hudo zaznamovala bolezen, nenehno ga je preganjala misel na smrt. Z Ježkom ni bilo lahko živeti. A vseeno - čudovito! Sina Matic in Matevž sta se zakoncema rodila po vojni, in čeprav Ježek ni imel vedno časa zanju, sta ga, tako kot on svojega očeta, oboževala in neizmerno občudovala. Matevž je bil Ježku navdih za uspešnico Zakaj? v izvedbi Lada Leskovarja, sinovo navdušenje nad Beatli pa navdih za Uspavanko za uboge Beatle. Znova je Ježka v jeseni življenja navdihnila predvsem prva vnukinja Nana, ki ji je namenil številne pesmi.
Zvezdica Zaspanka in filmska kariera
Leta 1952 je Ježek napisal Zvezdico Zaspanko, prvo slovensko radijsko igro za otroke. Skupaj z Jožetom Galetom je ustvaril scenarij za mladinski film Kekec, v katerem je odigral vlogo Kosobrina in zanjo prejel posebno nagrado LR Kitajske, podpisal se je tudi pod pesmi za film Ne čakaj na maj, v katerem je odigral vlogo slikarja Trpina.
V naslednjih letih je napisal več radijskih iger: Strme stopnice, prvo v svojem žanru na Slovenskem, Dobri stari pianino (po njej so posneli film, v katerem je zaigral tudi Ježek) in začel sodelovati s televizijo pri snemanju skečev ter zabavnih oddaj (Misijon dobre volje, Viktor, luč!, Televizija v šoli in Novoletne oddaje). Leta 1972 je posnel svoje legendarne songe.
V svoji bogati karieri je prejel številne nagrade, med drugim leta 1975 tudi najprestižnejšo slovensko umetniško odlikovanje, Prešernovo nagrado za življenjske dosežke na področju radia in televizije, filma in literature. "Ustvarjalnost Franeta Milčinskega je v celoti resnično ljudska v najboljšem pomenu besede," so med drugim zapisali v utemeljitvi, kot navaja Jana Milčinski v svoji knjigi.
Začetnik slovenskega šansona navdahne nagrade
V zadnjem času je v javnosti Ježek prepoznaven predvsem kot utemeljitelj šansona na Slovenskem, številni ga imajo tudi za prvega kantavtorja pri nas. Gojil je šanson kabaretnega sloga, k nastopanju pa je že pred 2. svetovno vojno pritegnil igralce. V okviru radijskega in pozneje tudi televizijskega programa je Ježek pogosto zapel pesmice s pomenljivim besedilom - šansone, napisal je kar nekaj besedil za slovenske popevke. Z njegovimi besedili so uspevali Majda Sepe, Lado Leskovar, Marjana Deržaj in še marsikdo, med velike uspešnice pa spadajo naslovna pesem filma Ne čakaj na maj, Ko boš prišla na Bled, Cifra mož, Ko gre tvoja pot od tod ... Pisal je tudi besedila za narodno-zabavne popevke, njegovo že kar ponarodelo Maričko pa so kritiki raztrgali.
V spomin na Franeta Milčinskega - Ježka RTV Slovenija vsako leto 28. oktobra, na dan RTV Slovenija, podeljuje Ježkove nagrade "za izvirne dosežke ali opus v tistih umetnostnih zvrsteh radijske ali televizijske ustvarjalnosti, ki sledijo tradiciji Ježkovega duha".
Dopolnjena in razširjena Preprosta ljubezen
Kljub njegovi velikanski priljubljenosti je Ježkovo delo postalo širši javnosti dostopno šele v zadnjih desetih letih njegovega življenja z izdajo kaset, zgoščenk in knjig njegovih kratkih zgodb, pesmi in skladb. Založba Sanje je posmrtno izdala tako rekoč ves njegov literarni opus. Zvezdica Zaspanka, ilustrirana kot pravljica za večje ali manjše otroke, je izšla tudi v angleščini.
Ob 20-letnici njegove smrti je založba Sanje objavila jubilejno izdajo Ježkovih pesmi, ki jih je pred 16 leti izdala pod naslovom Preprosta ljubezen. Zbirka pa ni le jubilejna, ampak razširjena in dopolnjena z več kot 130 pred kratkim znova odkritimi Ježkovimi pesmimi. Pesmi je zbrala in uredila Ježkova snaha Tatjana Oblak Milčinski, ki je v njegovi zapuščini našla več kot 200 novih, še neobjavljenih besedil pesmi, balad, satir, popevk, konferans in reklam v verzih. Sprva je bila prepričana, da so večinoma že bile objavljene, toda izkazalo se je, da od 140 do 150 pesmi, ki so sicer znane in izvajane, še ni bilo zbranih v knjigi - prvi izdaji Preproste ljubezni.
Ježek, velik umetnik, človek z izjemnim socialnim čutom, ljubljen in občudovan mož, oče in dedek, predvsem pa - pesnik - se je od tostranstva in svojih dragih poslovil 27. februarja 1988, v pesmi pa že prej:
"A nekoč spomladi bom umrl.
Ti preklela svet boš in boga.
Morda za slovo še stisneš mi roko
in med nama vse končano bo ..."
Spomin na Ježka pa živi naprej - v njegovih verzih in človeških srcih.
To, da me imajo ljudje radi, je največ vredno. To je veliko priznanje, ki ga niti Prešernova nagrada ne more preplačati ...
To pesmico malo zapel bom za šalo porednim otrokom v pozdrav. Za vse razgrajače, ki trgajo hlače in vedno počno, kar ni prav. Ej, buče nabrite, prefrigane, zvite, NAJ SREČA VAS SPREMLJA POVSOD!
In bo tako: Dokler na svetu vsakdo sam ne sme odrezati svoj krajec kruha, od krvi zemlja ne bo nikdar suha.
Ošpice imel je majhen fantek, je v ambulanto šel, ko pa je prišel na vrsto, že sklerozo je imel.
Komiki ne sedimo med tistimi, ki imajo stanovanje na Parnasu in vikend na Olimpu. Naš prostor je spodaj, ob vznožju, kjer se navadni ljudje sprehajajo skozi nadloge svojih dni. In ni nas sram, da smo tu spodaj, da smo komedijanti.
Odkrijte se. Umrl je klovn. Le trije gredo za pogrebom. Marjana, ki karte prodaja, Ben Ali, ki meče požira, in pes, ki številke zalaja. /.../ Ne smejte se, umrl je klovn.
Komentarji so trenutno privzeto izklopljeni. V nastavitvah si jih lahko omogočite. Za prikaz možnosti nastavitev kliknite na ikono vašega profila v zgornjem desnem kotu zaslona.
Prikaži komentarje