Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
50-letni Zimbabvejec Max Zimani je v Slovenijo oz. v takratno skupno državo Jugoslavijo prišel že pred 30 leti študirat, zato je njegova zgodba različna od tistih Afričanov, ki v Slovenijo – ali pa še raje v Evropo – prihajajo v zadnjih letih. A nekaj ostaja enako, pravi – to, da je Evropa v očeh Afričanov še vedno dežela, kjer se cedita med in mleko. Z Maxom Zimanijem, vodjo Skuhne, socialnega podjetja, ki nudi svetovno kulinariko po slovensko, se je pogovarjala Špela Šebenik.
50-letni Zimbabvejec Max Zimani je v Slovenijo oz. v takratno skupno državo Jugoslavijo prišel že pred 30 leti študirat, zato je njegova zgodba različna od tistih Afričanov, ki v Slovenijo – ali pa še raje v Evropo – prihajajo v zadnjih letih. A nekaj ostaja enako, pravi – to, da je Evropa v očeh Afričanov še vedno dežela, kjer se cedita med in mleko. Ko je prišel v Slovenijo, so se njegova pričakovanja izkazala za nerealna.
“To je bil največji šok. Sploh nisem mislil, da obstajajo Evropejci, ki so revni, da obstajajo Evropejci, ki nimajo bivalnih prostorov, brezdomci. Kaj šele, da obstajajo Evropejci s samomorilskimi težnjami ali alkoholiki. Bil sem pač vzgojen, da smo idealizirali Evropo in evropsko življenje.”
Tako je doma v Zimbabveju pustil vse svoje plošče, češ da jih bo že v Evropi lahko ponovno in poceni kupil. V Sloveniji pa se takrat ni dobilo niti Boba Marleyja. Tudi sadja ne.
Ta nerealna pričakovanja se niso spremenila. Veliko Afričanov, ki prihaja v Evropo z begunskim tokom čez Balkan ima prav tako napačne predstave o tem, kako sistem v Evropi deluje. “Od Evrope pričakujejo rešitve,” pravi Zimani, ki je že kmalu spoznal, da se v Evropi o Afriki govori slabše, kot je v resnici, o Evropi pa se v Afriki poroča lepše.
Danes Max Zimani, vodja Skuhne, socialnega podjetja, ki nudi svetovno kulinariko po slovensko in pomaga tujcem v Sloveniji do prve zaposlitve in vstopa na trg dela, opaža, da ljudje v Slovenijo prihajajo predvsem zaradi ljubezni (včasih so prihajali študirat). Skrbi pa ga, ker opaža, da želijo za Zahod ne le migranti, ki prečkajo našo državo danes. Celo nekaj njegovih prijateljev, ki že dalj časa živijo v Sloveniji, resno razmišljajo o tem, da bi šli v Avstrijo ali Veliko Britanijo. To kaže, da je nekaj narobe, da, bi rekel Max, “nekaj ne štima”.
“Ograja je dokaz stanja duha v Sloveniji. Slovenija je dejansko postala bolj zaprta. Ko sem prišel v Slovenijo, je bila ta del Jugoslavije, ki je bila vodilna sila gibanja neuvrščenih držav. Ko je Slovenija dobila neodvisnost, je svoj status v tem gibanju spremenila. Mislim, da je bila to ena izmed prvih ključnih napak, saj ji tega ne bi bilo treba narediti. S tem je le izgubila nekaj prijateljskih, političnih in kulturnih vez, ki bi jih danes lahko zelo izkoristila.
Dodal bi še to: ko sem prišel, solidarnost ni bila le prazna beseda. Solidarnost je veljala med ljudmi in tudi med narodi. Danes pa se mi zdi, da je veliko več individualizma. A po drugi strani mi je zelo všeč – tega pa včasih ni bilo -, da mladi danes veliko potujejo.”
Čeprav je že 30 let v Sloveniji in je tu odprl svoje podjetje in si ustvaril družino, se vedno vsak dan sliši besedo črnec. Pa ga prizadene? Max Zimani pravi, da prizadetost ni prava beseda, gre nekaj drugega.
“Veste besede so pomembne, ker te označujejo. Ne glede na to, kako se ti osebno počutiš, te znajo vreči v en koš in potem te družba vsaj delno obravnava na podlagi tega, kako si označen. Beseda črnec te vrže v koš, ki praktično pomeni manjvreden. Zato mi ni všeč, čeprav jo uporablja veliko ljudi. Ne pomeni sicer, da vsak, ki jo reče, misli slabo, ampak te vseeno, hočeš nočeš, nekam umesti.”
400 epizod
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
50-letni Zimbabvejec Max Zimani je v Slovenijo oz. v takratno skupno državo Jugoslavijo prišel že pred 30 leti študirat, zato je njegova zgodba različna od tistih Afričanov, ki v Slovenijo – ali pa še raje v Evropo – prihajajo v zadnjih letih. A nekaj ostaja enako, pravi – to, da je Evropa v očeh Afričanov še vedno dežela, kjer se cedita med in mleko. Z Maxom Zimanijem, vodjo Skuhne, socialnega podjetja, ki nudi svetovno kulinariko po slovensko, se je pogovarjala Špela Šebenik.
50-letni Zimbabvejec Max Zimani je v Slovenijo oz. v takratno skupno državo Jugoslavijo prišel že pred 30 leti študirat, zato je njegova zgodba različna od tistih Afričanov, ki v Slovenijo – ali pa še raje v Evropo – prihajajo v zadnjih letih. A nekaj ostaja enako, pravi – to, da je Evropa v očeh Afričanov še vedno dežela, kjer se cedita med in mleko. Ko je prišel v Slovenijo, so se njegova pričakovanja izkazala za nerealna.
“To je bil največji šok. Sploh nisem mislil, da obstajajo Evropejci, ki so revni, da obstajajo Evropejci, ki nimajo bivalnih prostorov, brezdomci. Kaj šele, da obstajajo Evropejci s samomorilskimi težnjami ali alkoholiki. Bil sem pač vzgojen, da smo idealizirali Evropo in evropsko življenje.”
Tako je doma v Zimbabveju pustil vse svoje plošče, češ da jih bo že v Evropi lahko ponovno in poceni kupil. V Sloveniji pa se takrat ni dobilo niti Boba Marleyja. Tudi sadja ne.
Ta nerealna pričakovanja se niso spremenila. Veliko Afričanov, ki prihaja v Evropo z begunskim tokom čez Balkan ima prav tako napačne predstave o tem, kako sistem v Evropi deluje. “Od Evrope pričakujejo rešitve,” pravi Zimani, ki je že kmalu spoznal, da se v Evropi o Afriki govori slabše, kot je v resnici, o Evropi pa se v Afriki poroča lepše.
Danes Max Zimani, vodja Skuhne, socialnega podjetja, ki nudi svetovno kulinariko po slovensko in pomaga tujcem v Sloveniji do prve zaposlitve in vstopa na trg dela, opaža, da ljudje v Slovenijo prihajajo predvsem zaradi ljubezni (včasih so prihajali študirat). Skrbi pa ga, ker opaža, da želijo za Zahod ne le migranti, ki prečkajo našo državo danes. Celo nekaj njegovih prijateljev, ki že dalj časa živijo v Sloveniji, resno razmišljajo o tem, da bi šli v Avstrijo ali Veliko Britanijo. To kaže, da je nekaj narobe, da, bi rekel Max, “nekaj ne štima”.
“Ograja je dokaz stanja duha v Sloveniji. Slovenija je dejansko postala bolj zaprta. Ko sem prišel v Slovenijo, je bila ta del Jugoslavije, ki je bila vodilna sila gibanja neuvrščenih držav. Ko je Slovenija dobila neodvisnost, je svoj status v tem gibanju spremenila. Mislim, da je bila to ena izmed prvih ključnih napak, saj ji tega ne bi bilo treba narediti. S tem je le izgubila nekaj prijateljskih, političnih in kulturnih vez, ki bi jih danes lahko zelo izkoristila.
Dodal bi še to: ko sem prišel, solidarnost ni bila le prazna beseda. Solidarnost je veljala med ljudmi in tudi med narodi. Danes pa se mi zdi, da je veliko več individualizma. A po drugi strani mi je zelo všeč – tega pa včasih ni bilo -, da mladi danes veliko potujejo.”
Čeprav je že 30 let v Sloveniji in je tu odprl svoje podjetje in si ustvaril družino, se vedno vsak dan sliši besedo črnec. Pa ga prizadene? Max Zimani pravi, da prizadetost ni prava beseda, gre nekaj drugega.
“Veste besede so pomembne, ker te označujejo. Ne glede na to, kako se ti osebno počutiš, te znajo vreči v en koš in potem te družba vsaj delno obravnava na podlagi tega, kako si označen. Beseda črnec te vrže v koš, ki praktično pomeni manjvreden. Zato mi ni všeč, čeprav jo uporablja veliko ljudi. Ne pomeni sicer, da vsak, ki jo reče, misli slabo, ampak te vseeno, hočeš nočeš, nekam umesti.”
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
Prihaja iz Armenije, več kot 20 let je živel v Rusiji in ima tudi rusko državljanstvo. Njegovi naslednji postaji sta bila Češka in Ciper. Valery Arakelov sicer še vedno veliko potuje, a njegov dom je zadnja tri leta Slovenija. Leta 2013 je namreč kupil zdraviliški kompleks Rimskih term in sčasoma se je v našo deželo tudi preselil. Andreji Čokl je med drugim povedal, da se zdaj zbuja z najlepšim razgledom na svetu, nekoliko manj pa je navdušen nad našo davčno zakonodajo.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo je Jarmila Melinec prišla pred slabimi dvajsetimi leti – in to iz države, iz katere še nismo gostili sogovornika v torkovi oddaji Drugi pogled. Pa ni prišla od daleč – iz Češke, iz države, kjer so življenje, odnosi med ljudmi in razmerja med spoloma zelo podobni kot v Sloveniji. Vseeno to ne pomeni, da naše sogovornice v Sloveniji ni nič presenetilo. Da ne obstajajo razlike. Ali da ni bilo nikoli težko. Najtežje je bilo z zaposlitvijo in s pridobivanjem dokumentov ter dovoljenj za bivanje. Ko je namreč prišla v Slovenijo, tako naša država kot Češka še nista bili članici Evropske unije in so bili postopki “zateženi”, pravi veterinarka. Danes ne opravlja svojega poklica, temveč vodi podjetje, z družino pa živi na Gorenjskem. V Slovenijo jo je torej, tako kot mnoge druge, pripeljala ljubezen. Moža je spoznala na fakulteti v Brnu, kamor je za mesec dni prišel na prakso. Dovolj je bilo prvih 15 minut srečanja z njim, da se ji je življenje zasukalo v čisto drugo smer.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Drugem pogledu je gost Ernie Mendillo - Američan z italijansko-libanonskimi koreninami. V Slovenijo ga je pred dobrimi 20 leti zvabila ljubezen. Iz kozmopolitskega New Yorka je pristal na Gorenjskem in ob tem doživel kulturni šok. Danes iskreno pove, da je njegov dom Naklo. Je glasbenik in je pred petimi leti ustanovil skupino Help, tako imenovani »tribute band«, ki izredno uspešno – tako po odzivih občinstva kot tudi kritikov – v znak spoštovanja poustvarja glasbo Beatlov. Pred mikrofon ga je povabila Barbara Belehar Drnovšek.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
Kljub dolgim in zahtevnim postopkom pridobitve dokumentov ter zapletom pri priznavanju doktorata iz fizike je Kevin Meyer iz Južne Afrike že zelo kmalu dobil dober občutek o Sloveniji. To je država, ki s povračilom stroškov za malico in prevoz na delovno mesto, z obveznim pokojninskim in zdravstvenim zavarovanjem poskrbi za svoje državljane, je prepričam 46-letnik, ki je v Slovenijo skupaj z ženo prišel pred petimi leti.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
V Slovenijo se ljudje priseljujejo že od nekdaj, sodobni čas pa je glede tega še posebej pester. Vsak torek predstavljamo novega prišleka, priseljenko ali migranta, ki so jih v Slovenijo prinesli ljubezen, poslovne priložnosti, stiske ali študij, ter se z njimi pogovarjamo o življenju v Sloveniji in med Slovenci ter odkrivali, kako je vse, kar je slovenskega, videti skozi oči drugih.
Neveljaven email naslov