Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Danes se bomo posvetili novi uspešnici Eltona Johna Hold me closer, ki je nastala v sodelovanju z Britney Spears.
Gre za precej podobno zgodbo kot v Cold heart z Dua Lipa in PNAU, ki smo jo spoznali lani.
Obe pesmi prihajata iz njegovega albuma The Lockdown Sessions, čeprav je Hold me closer izšla šele v digitalni ponovni izdaji leta 2022.
Album je bil posnet med pandemijo COVID-19, potem ko je bil John zaradi pandemije prisiljen prekiniti svojo turnejo Farewell Yellow Brick Road.
Pesem "Hold Me Closer" je imela mešan kritični sprejem, medtem ko je ob izidu dosegla komercialni uspeh. Novica o sodelovanju med umetnikoma je prvič odjeknila konec julija 2022. Za Eltona je to imelo poseben pomen, saj je bil to njegov korak k podpori in osamozaveščanja Britney.
Za uspeh pesmi pa se imata zahvaliti elementom starejših skladb, kot v primeru Cold hart, predvsem Eltonovih.
John ga vidi predvsem kot predelavo svojega singla "Tiny Dancer" iz leta 1972.
Pesem »Tiny Dancer« je bila prvotno izdana na Johnovem albumu Madman Across the Water iz leta 1971, kasneje pa je bila izdana kot singl leta 1972.
Zaradi dolgega trajanja pesmi 6:12 minut in kontroverznega besedila, "Tiny Dancer" sprva ni bila izdana kot začetni singl v ZDA in ni bila izdana kot singl v Združenem kraljestvu.
Kljub temu je pesem počasi postala ena Johnovih najbolj priljubljenih pesmi tudi na ozemljih, ki je sprva niso sprejela.
Hold me closer, sveža uspešnica Eltona Johna je tudi nova izvedba Johnovega singla "The One" iz leta 1992. Ta je bila naslovna skladba in prvi singel z njegovega istoimenskega albuma iz leta 1992 in je bila zelo priljubljena.
Hold me closer vključuje tudi Johnov singel iz leta 1976 "Don't Go Breaking My Heart". Gre za duet tudi v izvirni različici, kot ga je naredil s pevko Kiki Dee, zamišljen kot poklon in pečat slogu Motowna, zlasti različnih duetov, ki so jih posneli Marvin Gaye in pevke, kot sta Tammi Terrell in Kim Weston.
379 epizod
Second hand looks at the trend of recycling existing music in the form of samples, remixes and covers - although sometimes these modifications are actually flagrant violations of copyright laws... Some artists use without acknowledging where they got it, so we decided to take a closer look. The result: a huge number of hits are credited to the wrong musician, while the people who really wrote it remain ignored. Listen to the original and the adaptation and familiarize yourself with what's going on in the music industry - you'll be surprised by how many of your idols have built their reputation on the shoulders of others.
Danes se bomo posvetili novi uspešnici Eltona Johna Hold me closer, ki je nastala v sodelovanju z Britney Spears.
Gre za precej podobno zgodbo kot v Cold heart z Dua Lipa in PNAU, ki smo jo spoznali lani.
Obe pesmi prihajata iz njegovega albuma The Lockdown Sessions, čeprav je Hold me closer izšla šele v digitalni ponovni izdaji leta 2022.
Album je bil posnet med pandemijo COVID-19, potem ko je bil John zaradi pandemije prisiljen prekiniti svojo turnejo Farewell Yellow Brick Road.
Pesem "Hold Me Closer" je imela mešan kritični sprejem, medtem ko je ob izidu dosegla komercialni uspeh. Novica o sodelovanju med umetnikoma je prvič odjeknila konec julija 2022. Za Eltona je to imelo poseben pomen, saj je bil to njegov korak k podpori in osamozaveščanja Britney.
Za uspeh pesmi pa se imata zahvaliti elementom starejših skladb, kot v primeru Cold hart, predvsem Eltonovih.
John ga vidi predvsem kot predelavo svojega singla "Tiny Dancer" iz leta 1972.
Pesem »Tiny Dancer« je bila prvotno izdana na Johnovem albumu Madman Across the Water iz leta 1971, kasneje pa je bila izdana kot singl leta 1972.
Zaradi dolgega trajanja pesmi 6:12 minut in kontroverznega besedila, "Tiny Dancer" sprva ni bila izdana kot začetni singl v ZDA in ni bila izdana kot singl v Združenem kraljestvu.
Kljub temu je pesem počasi postala ena Johnovih najbolj priljubljenih pesmi tudi na ozemljih, ki je sprva niso sprejela.
Hold me closer, sveža uspešnica Eltona Johna je tudi nova izvedba Johnovega singla "The One" iz leta 1992. Ta je bila naslovna skladba in prvi singel z njegovega istoimenskega albuma iz leta 1992 in je bila zelo priljubljena.
Hold me closer vključuje tudi Johnov singel iz leta 1976 "Don't Go Breaking My Heart". Gre za duet tudi v izvirni različici, kot ga je naredil s pevko Kiki Dee, zamišljen kot poklon in pečat slogu Motowna, zlasti različnih duetov, ki so jih posneli Marvin Gaye in pevke, kot sta Tammi Terrell in Kim Weston.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Potem, ko smo nekaj oddaj posvetili okroglim obletnicam nekaterih pomembnejših umetnikov iz glasbene in semplerske scene, se sedaj posvetimo svežim pesmim, ki uporabljajo tuje materiale. Ena pesmi, ki je uspešna sveža priredba, je pesem v ozadju, Season of the Witch od Lane Del Rey, katero bomo v prihodnjih mesecih zagotovo poslušali na radijskih postajah. Pesem je nastala za Guillermo del Torov film Scary Stories to Tell in the Dark in je del originalnega napovednika. Naznanilu tega s strani 'CBS Films' in 'Entertainment One' je naslednjega dne sledila podelitev zvezde del Toru na Hollywood Walk of Fame, predala mu jo pa je prav Lana Del Rey, in tega dne se je pričela tudi promocija pesmi na socialnih medijih. Tri dni kasneje je pesem spuščena v prodajo na digitalnih platformah istočasno pa je izdala še politično obarvano pesem "Looking for America". Ko je govoril o razlogih za izbiro pevke za svoj film, je Toro dejal: '' občudoval sem njeno glasbo že nekaj časa in čutil, da bo izvedla 'Season of the Witch' na način, da bo jo s svojo alkimijo transformirala. Je odlična umetnica in odličen partner v tej avanturi. V čast mi je bilo, da sem jo spoznal.'' Kritiki so bili navdušeni nad povezavo, Mirko Parlevliet iz Vital Thrills je hvalil povezavo med Del Rey-inim zvokom in filmovo 'vintage' estetiko. Savannah Sicurella iz 'Paste' pa je dejala "Del Rey je uspelo ujeti temačen občutek popularne zgodbe Alvin Schwartz, na kateri film sloni." Vse te hvalnice so povezane z imidžem, ki ga je Lana Del Rey skrbno zgradila iz svoje ideje o Južno-kalifornijskem sanjskem svetu, sestavljenim iz žalostnih punc in zlobnih fantov, industrijske melanholije in pristnega glamurja. In za to je bil potreben čas. Na začetku je njen stiliziran noir-pop pričakan z vzdignjenimi obrvmi, uspehu njenega dubutantskega albuma Born to Die iz leta 2012 je sledil neodločen nastop na Saturday Night Live – a Del Rey je kasneje dokazala, da je trši oreh kot njen nežni videz nakazuje. Po uspehu remixa njenega singla "Summertime Sadness," je počasi pridobivala tako popularnost kot tudi spoštovanje in njen drugi album iz leta 2014, Ultraviolence, je prejel dobre kritike ter komercialen uspeh. V tem trenutku je Del Rey že dosegla ideal imidža, k kateremu je stremela: poškodovana hrepeneča pevka, oblikovana v tragično romantično ikono in kmalu so se pojavili tudi posnemovalci njenega sila. Lana Del Rey-ina pot k uspehu je bila dolg, a konstanten vzpon, ki nas pripelje do leta 2019, ko izda pesem Season of the Witch in v istem mesecu tudi peti album NFR oziroma Norman Fucking Rockwell, o katerem več izveste v naslednji oddaji. Sedaj se posvetimo originalni pesmi Season of the Witch, katero je Lana Del Rey priredila za del Torov film. "Season of the Witch" sta napisala Donovan in Shawn Phillips in je bila izdana septembra 66 na Donovanovem albumu Sunshine Superman. Pesem velja za zgoden primer psihedeličnega rocka. Originalno je posneta za Donovan-ovo ameriško izdajo albuma, medtem ko je v Veliki Britaniji novembra 66 izšla verzija pesmi v izvedbi od The Pandamonium. Donovan-ova verzija je v Veliki Britaniji izdana šele junija 67 na kompilaciji od Pye Records z naslovom Sunshine Superman. Četudi ni bila izdana kot singl je postala zelo popularna, celo tako, da jo je Donovan na koncertih igral pogosteje kot ostale hite. Na pesmi igrata Bobby Ray na basu in "Fast" Eddie Hoh na bobnih. Za srhljiv zvok kitare je poskrbel Jimmy Page, ki je takrat bil v veliki Britaniji priznan 'session kitarist'. Pesem so prirejali mnogi umetniki, med drugimi tudi: Julie Driscoll, Luna, Robert Plant, Dr. John in drugi, znana je priredba s strani Al Kooper-ja Stephen Stills-a, saj je njuna verzija množično semplana s strani hip hop umetnikov, tudi na njen pa na bobnih sodeluje "Fast" Eddie Hoh, ki igra tudi pri Donovanovi verziji. No, pesem je prejšnji mesec priredila še Lana Del Rey in poskrbela, da jo bomo v njeni preobleki nekaj časa poslušali na radijskih postajah.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Danes jo posvečamo okrogli obletnici hip hop pionirja, Fab 5 Freddy-ja, ki je pred kratkim praznoval 60 let. Fab 5 Freddy, rojen Fred Brathwaite, prihaja iz New Yorka, je vizualni umetnik in ustvarjalec filmov, v glasbeni industriji pa je znan kot hip hop pionir. Vizualne umetnosti so mu odprle vrata do možnosti vpliva na celoten kulturen odtis New Yorka. Na podlagi teh je postal most med New Yorško 'uptown graffiti' in zgodnjo rap sceno ter med 'downtown' umetniško in punk glasbeno sceno. Kot pravi: ''prinašal sem celotno glasbeno sceno, hip hop, umetnost, break dancing in urbano kulturo v downtown''. Še bolj uspešen pa je bil pri delu s kamero, s katerim je pričel v začetku 70-tih, pojavljal pa se je tudi kot gost na šovu TV Party, kjer je spoznal Chrisa Steina in Debbie Harry. Leta 81 se je zapisal v glasbeno zgodovino, ko sta Stain in Harry njegov vpliv potrdila z rap besedilom "Fab 5 Freddy told me everybody's fly", ki ga Harry odrepa v pesmi Rapture njunega takrat svežega projekta – new wave skupine Blondie. Skupaj z uspehom lastnih produkcij je to bilo dovolj, da je konec 80-tih postal voditelj nove legendarne oddaje Yo! MTV Raps, s čimer je svoj status hip hop legende še potrdil. Ne glede na množico raznolikih odmevnih prispevkov hip hop kulturi, je verjetno njegov najbolj vpliven produkt pesem iz leta 82 z naslovom "Change the Beat". Change The Beat je izdana kot singl, in sicer v dveh verzijah v vsakem ponatisu. Prva verzija, ki jo najdemo na A strani singla, je dolga kar 7 minut in 40 sekund, na njej pa Fab repa v angleščini in francoščini ter z vokoderjem spreminja svoj vokal. V verziji na B strani, ki je krajša, se pojavi raperka Beside, ki pa repa samo v francoščini. Pesem Change the beat je dejansko prvi multilingvistični hip hop singl. Na koncu verzije z B strani, se pojavi fraza "Ahhhhh, this stuff is really fresh", seveda govorjena skozi vokoder. Ta fraza je ena najbolj semplanih fraz v zgodovini hip hopa, prvi pa jo je uporabil Herbie Hancock v "Rockit" kjer frazo skreča pionir skrečanja GrandMixer DXT, ta sempl pa je uporabljen v preko 750 kasnejših pesmih, kar jo uvršča med 25 najbolj semplanih pesmi v zgodovini glasbene industrije. Izvor fraze je delna uganka, saj večina misli, da je govorjena s strani Fab Five Freddy-ja, v resnici pa naj bi po besedah producenta pesmi, Bill-a Laswell-a, govoril menager Roger Trilling, ki je besedilo posnel že za enega prejšnjih projektov. Trilling naj bi namreč posnemal nekega urednika založbe, po njegovih besedah najbolj belega (''the whitest of executives'') možnega urednika, ki je rad ponavljal to frazo "this stuff is really fresh!" vedno, ko bi naletel na nekaj všečnega. To verzijo potrjuje tudi Triling. Ironično, da je vir najbolj semplanega hip hop vokala plod neznanega belega urednika. Kdor koli je zaslužen za to frazo, je ponudil hip hop svetu zelo privlačen sempl. S pesmijjo se poklonimo avtorju pesmi Change the beat, hip hop pionirju Fab five Freddy-ju, ki je pred kratkim praznoval okroglih 60 let in se s pesmijo in ostalimi dosežki za vedno vpisal med legende glasbene industrije.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Danes jo posvečamo 25-ti obletnici izdaje albuma, ki je definiral Trip hop žanr. Gre za album Dummy skupine Portishead, s katerega so izdali tri single, prvi od njih je bil Numb. Ko govorimo o Trip hop žanru, gre za prav poseben fenomen, vezan predvsem na angleško mesto Bristol. Začetki žanra so sicer močno vezani na pionirje Wild bunch collective oziroma Massive Attack in njihov album Blue lines iz leta 91. Čeprav se je njihov stil v mnogih potezah odmikal od klasičnega hip hop stila, takrat še ni bilo govora v novem žanru, temveč so jih želeli nekako umestiti vanj. Šele leta 94, s prihodom albuma Dummy in poskusom opisa pesmi "In/Flux", ki sta ga sproducirala RPM in DJ Shadow, se je ime žanra pojavilo v pisanih medijih in radijskih postajah. Portishead tako niso ravno izumili žanra, a so bili med prvimi, ki so ga spopularizirali, predvsem to velja za ZDA. Z izpeljavo prav posebnega stila s počasnimi, elastičnimi ritmi, ki so dominirali album Massive Attack, ter dodajanjem elementov cool jazz-a, acid house-a in soundtrack glasbe, so Portishead ustvarili atmosferičen in temen, a privlačen zvok. Drug singl z albuma, Glory box, je bil njihov največji hit. Za njegovo produkcijo so uporabili sempl, ki ga je zanimivo zgolj leto kasneje uporabi še en Trip hop artist, Tricky. Sempl prihaja s pesmi Ike's Rap II od Isaac Hayes-a. Skupina ni bila tako avantgardna kot prej omenjeni Tricky in tudi ne tako plesno orijentirana kot Massive Attack. Pisali so predvsem psevdo-kabare pop pesmi z eksperimentalno produkcijo in ritmi, značilnimi za Trip hop žanr. Posledično so bili zanimivi bistveno širši publiki kot ostali Trip hop artisti, katerih oboževalci so prihajali predvsem iz electronic dance in alternative scene. Pred izdajo albuma Dummy, uspeh žanra še ni bil zaznaven, a album je nepričakovano postal velik hit v Angliji in zasedel vrhove večine lestvic ter osvojil prestižno nagrado Mercury Music Prize, pri čem je pometel z močno konkurenco, albumi To Bring You My Love od PJ Harvey, Definitely Maybe od Oasis in Maxinquaye od Tricky. Tudi v ZDA je album postal velik underground hit in se prodal v preko 150,000 izvodih še preden se je skupina odpravila tja na turnejo. Oddajo bomo končali z zadnjim singlom s tega albuma, Sour Times, ki pa prav tako uporablja sempl, tokrat s pesmi Danube Incident od Lalo Schifrin. Po uspehu albuma Dummy so se pričele vrstiti Trip hop skupine, ki so bolj ali manj imitirale stil treh pionirjev, a Portishead in ostali so tiho delali na nadaljnjih albumih. Trip hop žanr in skupine kot je Portishead niso več tako popularne, a njihov vpliv je čutiti tudi v modernih produkcijah, dober primer pa je recimo album Born to die od Lane Del Ray.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Danes jo posvečamo glasbenici, ki preminila pred natanko 40 leti, a njen vpliv je mogoče čutiti preko priredb in semplov še dan danes. Tragična smrt takrat zgolj 31-letne Minnie Riperton je leta 79 utišala enega najbolj unikatnih soul vokalov vseh časov. Minnie je bila namreč rojena z izjemnim glasom, razpona preko pet oktav, katerega lahko občudujemo tudi v njenem največjem komercialnem hitu, pop baladi "Lovin' You", ki je zasedla same vrhove lestvic. Pesem so kasnejši artisti radi prirejali in prav tako tudi semplali, v obeh primerih preko 40 krat. Med uporabniki sempla pa zanimivo najdemo glasbenike iz vseh možnih zvrsti, od rocka, do elektronike pa do hip hopa. Minnie je bila rojena v Čikagu, novembra leta 47. Kot mladenka je študirala glasbo, dramo in ples ter kasneje razmišljala o karieri v operi. Njena pop zgodba pa se je začela že leta 61, ko se je pridružila lokalni skupini z imenom The Gems, s katerimi je pridobila pogodbo z znano Chess založbo in z njimi izdala kup singlov. Hkrati je svoj vokal posojala drugim glasbenikom in skupinam kot so: Fontella Bass, the Dells in Etta James. Po končani šoli je pri Chess delala na recepciji in po razpadu skupine The Gems je z založbo podpisala solo pogodbo ter izdala singl "Lonely Girl," takrat pod vzdevkom Andrea Davis. Leta 68 se je Minnie že uveljavila kot vokalistka in pridružili so jo psihedelični soul skupini Rotary Connection, ki pa ni dosegla večjega komercialnega uspeha. Hkrati je delovala kot solo glasbenica in se vse bolj uveljavljala. Povezala se je z piscem in možem Richardom Rudolphom in Charlesom Stepneyem iz Rotary Connection ter sproducirala odličen debutantski album Come to My Garden leta 1970. S tega albuma prihaja pesem Completeness, ki je zanimivo, privlačna predvsem za hip hop artiste najnovejšega časa, saj so v zadnjih par letih zelo pogosto semplali, uspešno predvsem Logic, Wiz Khalifaa ter Isaiah Rashad. Ko se je skupina Rotary Connection dokončno razpadla, sta si z Rudolphom vzela dvoletni premor na Floridi in se nato preselila v Los Angeles, kjer je pela na Stevie Wonder-jevem albumu Fulfillingness' First Finale iz njegovo spremljevalno skupino Wonderlove tudi koncertirala. Wonder se je po tem strinjal, da bo sproduciral njen album iz leta 74, Perfect Angel, ki vključuje tudi prej omenjeni megahit "Lovin' You". Pesem je Minnie povzdignila med zvezde, sledili pa sta še uspešna albuma 'Adventures in Paradise' ter 'Stay in Love' dve leti kasneje, s katerima je status še utrdila. Iz tega obdobja izpostavimo pesem Inside My Love now, ki je med njenimi deli med kasnejšimi glasbeniki najbolj popularna, saj so jo semplali preko 100 krat. Kmalu za tem je sledila diagnoza raka na dojki, operacije in okrevanje. V tem času je postala javni obraz in govornica organizacije American Cancer Society, za svoje delo na področju ozaveščanja o tej bolezni pa je od takratnega predsednika ZDA, Jimmy Carterja, prejela Society Courage Award. Kljub bolezni je nadaljevala z nastopanjem in leta 79 izdala še zadnji album z naslovom Minnie. Julija tega leta je v Los Angelesu tudi preminila. "Memory Lane", najboljša pesem s tega albuma je bila kasneje nominirana za Grammy-ja. Neizdane pesmi so z kasneje nasnetimi instrumentali izdani na posthumnem albumu Love Lives Forever, ki je prav tako nominiran za Grammy-ja, tokrat na podlagi pesmi "Here We Go", dueta z Peabo Bryson. Tudi to pesem so kasneje radi semplali, z njo pa bomo tudi končali današnjo oddajo, posvečeno 40-letnici smrti Minnie Riperton.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Danes oddajo posvečamo 60-letnici smrti velike jazz glasbenice, katere odmeve lahko preko priredb in semplov v modernih produkcijah še vedno slišimo, kljub vsem pretečenim letom od njene smrti in ustvarjanja. Eleanora Fagan, ki je bolje znana kot Billie Holiday, oziroma tudi "Lady Day", kot jo je oklical kolega in glasbeni partner Lester Young, je bila ameriška jazz pevka, katere kariera se je raztezala skozi skoraj 30 let. Njen pevski stil, katerega je gradila na jazz instrumentalnih pesmih, je predstavljal pionirsko delo na pevskem področju, s tem ko raziskovala manipuliranje fraz in tempa. Znana je bila po svojem izraznem petju in improvizacijski spretnosti, ki so več kot nadoknadili njen primanjkljaj v formalni izobrazbi. Po vsem povedanem ni nič presenetljivega, da je vplivala in inspirirala mnoge pevce, ki so prišli za njo, kar se vidi tudi v dejstvu, da so njena dela priredili v preko 350 primerih in jo tudi semplali v skoraj 100 kasnejših pesmih. Ena pesmi, ki je še vedno pogosto prirejana, čeprav prihaja iz daljnega leta 45, je Don't explain. Med drugim so jo priredila imena kot so: Herbie Hancock, Nina Simone, Nancy Wilson, Etta James, Grover Washington, Jr., Wes Montgomery, Diana Ross, Natalie Cole, v zadnjem času pa še Beth Hart in Snoh Aalegra. Billie je bila prva popularna jazz pevka, ki se je dotaknila občinstva z intenzivnim, osebnim občutenjem klasičnega blues-a in s tem spremenila ameriško pop kulturo za vedno. 60 let po njeni smrti je težko verjeti, da so bili jazz in pop pevci povsem podrejeni Tin Pan Alley tradiciji in so le redko pesmim dodali kaj svojega. Le bluz pevci kot Bessie Smith ali Ma Rainey so dejansko kazali znake tega, da so kaj od zapetega tudi doživeli. Billie Holiday-ina zelo stilizirana izpeljava te bluz tradicije je revolucionalizirala pop glasbo in prekinila tradicijo, ki se je vlekla skozi desetletja, s tem ko se uprla podrejanju svojega umetniškega čuta pesmi ali skupini. Svoj dolg do Bessie Smith in Louis Armstrong-a je večkrat poudarila, tudi v svoji avtobiografiji, kjer pravi "vedno sem si želela Bessie-inega velikega zvoka in Pops-ovega občutka’’, a dejstvo je, da je njen stil dejansko samo njen. Njen vpliv in zmožnost inspiracije sta prav zaradi tega preživela celih 60 let od njene smrti. Ena pesmi, ki jo je v novem tisočletju priredila nova tudi jazz zvezda tega časa, Amy Winehouse, je There is no greater love. S tem ko je njen žar prežemal vsako njeno delo, je rasla tudi njena tehnična podkovanost ter je presegla to pri večini sodobnikov. Ker je bila nemalokrat naveličana Tin Pan Alley pesmi, ki jih bila primorana snemati v začetku kariere, se je Holiday igrala z ritmom in melodijo ter večkrat popestrila standardne melodije s tistimi, ki si jih je sposojala od najljubših trobilcev, Armstronga in Lester Younga. Sama je tudi večkrat izjavila, da je poskušala peti koti trobilo. Njeno znano lastno kompozicijo, "God Bless the Child", so prav tako priredili v preko 50 primerih in v kar nekaj modernih pesmih tudi semplali. Njeno divje privatno življenje, ki je vključevalo nasilna razmerja, odvisnosti in depresije, je prav gotovo prispevalo k njenem statusu legende, a največ zaslug za ta status ima prav gotovo njeno nastopanje in ene najbolj čutnih in dodelanih vokalnih del kadarkoli posnetih. Bolj kot sama tehnična zmožnost, bolj kot čistost vokala, ki so jo naredili eno najboljših vokalistov vseh časov, ob boku Elle Fitzgerald in Franka Sinatre, je bil njen neizprosno individualistični temperament, kvaliteta, ki je obarvala vsak njen nastop. Oddajo, posvečeno 60-letnici smrti Billie Holiday, bomo končali s še eno znano pesmijo, Lover man, ki je bila kasneje prav tako prirejana v preko 50 uspešnih primerih.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Konec julija je za mnoge nepričakovanih 50 let dopolnila pop zvezda Jennifer Lynn Lopez, znana tudi kot "J.Lo". Jennifer Lopez ni aktivna zgolj kot pevka, temveč tudi kot plesalka, igralka, modna oblikovalka, producentka in podjetnica. V zabavno industrijo se je prebila kot plesalka v TV seriji In Living Color, kmalu za tem pa še kot igralka. V glasbeno sceno se je Jennifer podala z albumom On the 6, ki je pomagal latinski glasbi pri velikem preboju na mainstream pop sceno, predvsem v ZDA. Pred izdajo albuma so mnogi kritiki dvomili v smiselnost tega početja, saj so menili, da ''v primeru, da bo album neuspešen, ne bo samo osramotil Jennifer, temveč bo ogrozil tudi njeno igralsko kariero.'' A z albuma sta prišli pesmi ''Let's get Loud'' in kasneje kot tretji singl še "Waiting for Tonight", za katero mnogi menijo, da je njena najboljša pesem. "Waiting for Tonight" je dejansko napisana za dekliško skupino 3rd Party, a dve leti po razpadu te skupine jo je posnela še Jennifer, tako da gre v bistvu za priredbo. Prav tako pa se zdi, da uporablja sempl, saj so bobni v njej preveč podobni tistim, ki jih najdemo v pesmi One in a Million (Incredible B-Boy Orchestra Mix) od Aaliyah. Jenniferin glasbeni uspeh je kritike presenetil in že popularno igralko naredil še bolj popularno. Kritiki sicer ocenjujejo, da njena glasba odlično raziskuje romantično nedolžnost latinske glasbe, hkrati pa je močno povezana z hip hop-om. Med odraščanjem jo je močno zaznamovala glasba iz področij salse in bachate, a kot pravi, je nanjo največji vpliv imela hip hop pesem "Rapper's Delight" od The Sugarhill Gang. Njen debutantski album On the 6 združuje ta dva vpliva v žanr, ki ga Jennifer imenuje Latin soul. Čeprav načeloma poje v angleščini, je že kmalu snemala dvojezične pesmi, kot je primer tudi pri latinski pop pesmi "Carino" z njenega naslednjega albuma, J.Lo. Tudi ta ni ravno original, saj se v veliki meri vrti okoli interpolacije znane pesmi "Sofrito", kubanskega perkušonista Mongo Santamaria-je. Ob hkratni izdaji albuma J.Lo in nastopa v romantični komediji The Wedding Planner leta 2001, je Jennifer postala prva ženska, ki je imela album in film na vrhu lestvic. Z albumom This Is Me... Then se oddalji od koncepta prvih dveh albumov in združuje soul 70-tih z uličnim hip hop-om. Velik hit s tega albuma, Jenny from the block, je dober primer tega. Uporablja pa vsaj tri semple, med drugimi iz pesmi 'Watch Out Now' od 'The Beatnuts' in 'South Bronx' od 'Boogie Down Productions' ter uvod iz pesmi Heaven and Hell Is on Earth od '20th Century Steel Band'. "Get Right", velik hit z naslednjega albuma Rebirth, prav tako v veliki meri temelji na tujem materialu, in sicer semplu iz pesmi "Soul Power 74" od Maceo and the Macks. New York Times je pesem oklical za eno najbolj nenavadnih R&B pesmi, ki zveni drugače kot vse ostalo na radijskih postajah. Oddajo bomo zaključili s pesmijo z albuma Love? Iz leta 2011, ki jo še vedno lahko zasledimo na klubskih plesiščih, On the floor. Ta je seveda očitno izpeljana iz legendarne plesne pesmi Lambada od Kaoma-e. Kritiki so Jenniferino petje marsikdaj kritizirali kot omejeno in slabše od produkcije za njim, večinoma z namenom ostati radio-friendly. Kakor koli, 50-letna Jennifer je z njim izgradila in utrdila svoj status pop zvezde. S skupnim prihodkom njenih filmov, preko US$ 3 billijonov in prodaje preko 80 millijonov albumov, je Jennifer najbolj uspešna in vplivna latinska zvezda v ZDA.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Konec julija nas je zapustila še ena legenda funk scene, Arthur Lanon Neville, bolje znan pod imnenom Art Neville. Bil je ameriški pevec, pisec in klaviaturist iz New Orleans-a, umrl je pa pri spoštljivih 81-tih letih. Najbolj je znan po svojem delu z The Meters, ki jih je ustanovil, igral klaviature in pri skupini tudi pel. Deloval je tudi kot solo glasbenik ter kot del skupin The Neville Brothers in The Funky Meters. Neville je igral tudi na delih ostalih glasbenikov iz New Orleansa in širše, med katerimi najdemo imena kot so: Labelle (na pesmi "Lady Marmalade"), Paul McCartney, Lee Dorsey, Robert Palmer, Dr. John in Professor Longhair. V kontekstu naše oddaje nam je najbolj pomemben njegov prispevek pri skupini The Meters, katerih stil predstavlja temelj New Orleans funka in so posledično semplani v preko 500 primerih s strani hip hop zvezd kot so: Timbaland, A Tribe Called Quest, Naughty by Nature, NWA in drugih. Ena njihovih bolj semplanih pesmi je Oh Calcutta, ki je bila med drugim uspešno semplana s strani Amerie za njen velik hit 1 Thing. Neville je z brati pričel z igranjem klavirja in nastopanjem zelo mlad in že v srednji šoli deloval v skupini The Hawketts. Leta 54 so ti izdali "Mardi Gras Mambo" z Nevillom na vokalih in z njo poželi nemalo uspeha. Njena popularnost je bila enormna in kmalu je postala himna New Orleanškega karnevala. V ranih 60-tih je Neville ustanovil The Neville Sounds, skupino, ki je zajela bistvo New Orleans funka. Konec 60-tih so spremenili ime v The Meters in izdali tri studijske instrumentalne albume. Iz tega obdobja prihaja tudi množično semplana pesem, Handclapping Song. Semplali so jo tako zaradi vokalnih vložkov kot ritmičnih elementov, in sicer v preko 90 kasnejših pesmih. Podobno velja za drugo pesem iz leta 69, Cissy Strut, ki je semplana v preko 60 primerih. Skupina je kasneje svoj pečat pustila še v rock glasbi, ko je sodelovala z glasbeniki kot so: Paul McCartney, Robert Palmer in The Rolling Stones ter izdala še pet albumov, nakar so se konec 70-tih razpadli zaradi finančnih, umetniških in managerskih zapletov. Skupinin zvok se je v tem času poglobil v koncept poudarjanja ritma nad melodijo in s tem postal prototip za kasnejše stile kot je hip-hop ter na skupine kot so Phish, Galactic in Red Hot Chili Peppers. Mnogi hip hop artisti so oboževali njihov zvok in jih sempalali, kot je primer tudi pri pesmi People Say iz leta 74. Leta 78 je Neville z brati Cyril, Aaron in Charles ustanovil The Neville Brothers. Ti so bili aktivni in izdajali albume v 80-tih in 90-tih, med njimi tudi uspešna albuma Fiyo on the Bayou in Yellow Moon ter zadnjega še leta 2004. V tem času in še kasneje je Neville koncertiral tako z The Neville Brothers kot The Funky Meters. Leta 95 je v intervjuju dejal, da mu je ta del glasbenikovega življenja najljubši: "najboljši del zame je, ko ritem v živo enostavno evolvira v nekaj povsem drugega." 19. decembra 2018 je Neville napovedal upokojitev po več kot šestih desetletjih ustvarjanja v glasbeni sceni. Datum je sovpadal s 100-letnico rojstva legendarnega klaviaturista iz New Orleansa, Professor Longhair-a. Zgolj nekaj mesecev kasneje je po letih pešanja zdravja pri 81-tih letih, v New Orleans-u, 22. julija, Neville umrl.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Pred kratkim smo se že srečali z Beastie Boys, nepričakovanimi hip hop megazvezdami, ob 25-letnici izdaje albuma Ill Communication. Pred kratkim pa je 30-letnico praznoval še en njihov legendarni album, Paul's Boutique. Ta je njihov drugi studijski album, ki je izšel takoj po izjemnem uspehu albuma Licensed to Ill. Skupina se je v studio znova odpravila šele 10 let po prvem albumu, leta 89, tokrat pod okriljem Capitol Records, in sproducirala umetniško bolj zrel album, Paul's Boutique. Pogosto ga navajajo kot neke vrste 'Dark side of the moon' oziroma 'Pet sounds' album hip hop scene. Komercialno ta ni bil preveč uspešen in je za takratno sceno predstavljal eksperiment, če ne celo šok, sploh glede na odmik skupine od glasbenega stila prvega albuma. Paul's Boutique je bil ekstremno nasičen s sempli in je v retrospektivi priznan kot eno njihovih najboljših del, saj je zaradi večplastnosti in množice skombiniranih semplov pomenil veliko prelomnico za hip hop sceno. Na albumu je uporabljeno preko 120 semplov, največ za pesem B-Boy Bouillabaisse, kjer najdemo semple s kar 26 pesmi. Edini pravi hit s tega album, 'Hey ladies', je prav tako dober primer koncepta albuma, saj med drugim uporablja semple iz kar 16 pesmi. V raziskovanje ostalih pesmi se zaradi množice semplov ne bomo spuščali. Večplastnost in žanrsko fuzijo pesmi in albuma dokazuje dejstvo, da je pesem edina v zgodovini, ki se je hkrati uvrstila med najboljših 20 na dveh žanrsko različnih lestvicah: Hot rap singles in Modern rock tracks. Med sempli, ki jih v pesmi najdemo, omenimo najpomembnejše: • "The Ballroom Blitz" od Sweet • "Party Time" od Kurtisa Blowa • "Holy Ghost" od the Bar-Kaysov • "Shake Your Pants" od Camea • "Pumpin' it Up" od P-Funk All Stars • "Jungle Boogie" od Kool & the Gang • "Machine Gun" od The Commodores • "Jazzy Sensation" od Afrike Bambaataae • "Change Le Beat/B-Side" od Fab 5 Freddyja in • "Come Let Me Love You" od Jeanette "Lady" Day Nikakor ni enostavno združiti vse te pesmi in še 6 dodatnih ter iz njih ustvariti poslušljivo in uspešno pesem, in prav to so Beastie Boys poskusili pokazati s pesmijo in albumom ter se z Paul's Boutique, ki praznuje 30-letnico izdaje, zapisali v zgodovino hip hopa.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. To poletje je zaznamovala še ena velika obletnica v semplerski sceni, 50-letnico namreč praznuje pesem, ki je tako rekoč sama odgovorna za porod žanrov kot so jungle in drum'n'bass. Za sempl pesmi se ocene uporabe gibljejo med 1500 do 3000 primerov, gre pa za pesem Amen brother skupine The Winstons. Ti so funk in soul skupina iz Washingtona, ki je delovala v 60-tih. Kljub uspešnem pričetku, so The Winstons kot etnično mešana skupina težko dobili naročila za koncerte v takratni politični sceni v ZDA in skupina se je leta 70 razpustila. Najbolj znani so po posnetku iz leta 69, na katerem na A strani najdemo pesem Color him father, na B strani pa pesem Amen brother. Pesem je sicer priredba Jester Hairston-ove "Amen", ki je bila posneta za film Lilies of the Field leta 63, spopularizirali pa so jo The Impressions leto kasneje. Amen brother vsebuje bobnarski 'break', natančneje 6 sekund tega, ki je zaradi množične uporabe v semplerskih vodah znan kot Amen break. Za Amen break je sicer odgovoren bobnar Gregory Cylvester "G. C." Coleman. Coleman, ki od uporabe sempla ni prejel niti centa, je postal odvisnik od drog in umrl kot brezdomec na cestah Atlante leta 2006. Preživeli sodelavci iz skupine so prepričani, da se verjetno ni zavedal kakšen vpliv je imel njegov solo bobnarski vložek v pesmi na razvoj kasnejše glasbe. "To čutim kot plagiatorstvo, počutim se ogoljufanega in posiljenega" pravi Richard L Spencer, pevec skupine The Winstons. "Prihajam iz obdobja, ko nismo kradi tuje ideje." Semplerska zgodba izseka pesmi se je začela, ko jo je studijski uslužbenec pri Downstairs Records z vzdevkom Breakbeat Lenny uvrstil na svojo kompilacijo Ultimate Breaks and Beats iz leta 86, ki je bila namenjena DJ-jem. S pomočjo Louis Flores je bobnanje sicer malo uredil in upočasnil, da je bilo bolj praktično in primerno za uporabo pri tehniki hip-hop DJ-janja. To tehniko, kjer gre za uporabo dveh plošč in gramofonov ter podaljševanju kratkega beat-a, je razvil Kool Herc leta 74, spopulariziral pa Grandmaster Flash leta 77. takratni sempl je bil počasen in primeren za hip hop. Leta 87 in s prihodom SP1200 semplerja, ki je omogočal uporabo 'loop-ov', ki so jih črpali predvsem iz podobnih DJ kompilacij, se je njegova slava in uporaba še razširila, kmalu zatem pa je pesem ponovno izdana in je bila dosegljiva v boljši kvaliteti ter hitrejšem ritmu. Producenti so začeli uporabljati hitrejšo verzijo in rodila se je podlaga za jungle in drum'n'bass. Dejansko je zaradi svojega vpliva v veliki meri kreditiran kot bistven pogoj za razvoj glasbenih subkultur kot so Drum n bass in jungle, velikokrat pa ga najdemo tudi v hip hop, big beat in tudi pop produkcijah. Semple pesmi Amen brother najdemo pri nepregledni množici glasbenikov, na youtubu pa lahko najdete tudi 20-minutni video, ki razloži vso zgodovino in aplikacijo tega sempla v glasbeni industriji. Pomen sempla so prepoznali tudi širši mediji, leta 2011, je BBC Radio 1 predvajal celourno dokumentarno oddajo na temo tega sempla, o njem pa je pisal tudi časopis The Economist, ki ga je oklical za 'kratek odsek bobnanja, ki je spremenil obraz glasbe'. Kljub napisanemu, nihče od The Winstons ni dobil nobenega honorarja za uporabo pesmi. V 80-tih, ko se je semplanje razpaslo, je to bila siva cona v avtorskih pravicah za razliko od danes, ko je potrebno vsaj dovoljenje originalne izvajalca za uporabo sempla. Da bi popravili krivico, so pred kratkim zagnali internetno kampanjo za Spencerja, ki ima pravice za originalno pesem. Ustvarila sta jo britanska DJ-ja Martyn Webster in Steve Theobald, kampanja pa je prerasla vsa njuna pričakovanja. Prispevali so tako oboževalci, kot tudi velika imena v glasbi, ki so si s pomočjo sempla ustvarila ime in zaenkrat zbrali preko 25.000 dolarjev. ''Gre za to, da se nekaj vrne v zameno 72-letniku s srčnimi težavami, ki ni nikoli prejel niti centa iz avtorskih pravic, ki mu pripadajo'', pravi Theobald. Spencer se je sicer poslovil od glasbe že pred 40-timi leti in je novelist v Severni Karolini. Čeprav je bil jezen, ko je prvič zasledil uporabo sempla, je sedaj že bolj pomirjen s tem in hvaležen za gesto dveh mladih DJ-jev.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Danes se posvetimo 15-ti obletnici smrti Ray Charlesa, izjemne glasbene osebnosti, ki je skozi svoje petje in igranje klavirja pomagala definirati in razviti soul in RNB glasbo. Pevci kot so Sam Cooke in Jackie Wilson so veliko prispevali k razvoju teh žanrov a dejansko je največ prispeval Charles, ki je ustvaril črnski pop iz združevanja RNB glasbe 50-tih z gospel petjem in dodajanjem elementov jazza, bluesa in v 60--tih tudi country glasbe. Tu je bilo tudi njegovo petje, njegov stil je bil eden najbolj čustvenih in prepoznavnih stilov med izvajalci 20-tega stoletja, na nivoju Elvisa in Billie Holiday. Bil je tudi izjemen klaviaturist, aranžer in vodja skupin. Genialnost njegovih del iz 50-tih in 60-tih pa ne sme zasenčiti dejstva, da je tudi po tem obdobju ustvaril kopico hitov in bil aktiven v studiu in na turnejah vse do leta pred njegovo smrtjo, leta 2004. Njegov vpliv je razviden tudi iz dejstva, da so ga kasnejši glasbeniki semplali v preko 100 primerih in da so njegove pesmi prirejene skoraj 350 krat. Njegov velik hit Hit the Road Jack, iz leta 61, je njegova najbolj semplana in prirejana pesem. Njegova mladost je bila kar težka, oslepel je pri šestih letih in posledično študiral glasbo v St. Augustine School for the Deaf and the Blind. Prav tako je zelo hitro izgubil starše in je bil primoran veliko delati kot gostujoči glasbenik v Floridi, da bi si lahko prihranil denar za življenje in selitev v Seattle leta 47. Njegov talent pa je bil očiten že takrat in leta 51 je spisal svoj prvi Top Ten R&B hit "Baby, Let Me Hold Your Hand". Charles-ove prve pesmi so bile manj izrazite in originalne kot nadaljnja dela, a že takrat je kazal znake uspeha, ki ga bi lahko čakal na nadaljevanju glasbene poti. Šele pri Atlantic Records je Ray Charles resnično našel svoj glas v pesmi "I Got a Woman," ki se je tudi povzpela na drugo mesto R&B lestvic leta 55. To je tudi pesem, ki jo mnogi označujejo za prelomnico, na kateri je Charles prvič svobodno spustil iz vajeti svoj prepoznavni gospel vokal v spremljavi trobilne produkcije. Pesem je bila pred kratkim uspešno prirejena v hitu “Gold Digger” od Kanye West-a v sodelovanju z Jamie Foxx-om, ki je jeseni leta 2010 prejel tudi Academy Award za svoj portret Charles-a v dokumentarcu Ray. Skozi 50-ta je Charles ustvaril serijo R&B hitov, a se širšemu pop občinstvu ni zares približal vse do hita "What'd I Say," ki je združil cerkveno noto z duhom rock & roll-a s pomočjo odlične uporabe klaviatur. Pesem je postala njegov prvi pop hit, in eden zadnjih na Atlantic singles, saj je konec 50-tih zamenjal založbo in se preselil na ABC. Tam je imel dosti več umetniške svobode, kar je s pridom izkoristil. Učinek je bil takoj viden v hitih v ranih 60tih, kot sta med drugim "Unchain My Heart" in "Hit the Road Jack", ki sta potrdila njegov status pop legende. Charles je ostal zelo popularen skozi pozna 60-ta in ustvaril še več hitov, "Busted," "You Are My Sunshine," "Take These Chains From My Heart," in "Crying Time". Charles-ov vpliv na rock glasbo je postajal vse bolj očiten, največ zahvale pa mu zagotovo dolgujeta Joe Cocker in Steve Winwood, odmeve njegove glasbe pa slišimo tudi v delih glasbenikov kot je Van Morrison. Charles je ostal aktiven in posnel tudi 3 albume še v 90-tih, priljubljen pa je bil predvsem kot nastopajoči glasbenih na koncertih. Po menjavi kolka leta 2003 je napovedal turnejo za naslednje poletje, a jo je bil prisiljen odpovedati. Bolezen se je stopnjevala in zaradi odpovedi ledvic je junija 2004 Ray Charles bolezni podlegel v svojem domu na Beverly Hillsu.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Pred dnevi smo lahko slišali žalostno novico, da je pri 88tih letih preminil vplivni brazilski bossa nova glasbenik Joao Gilberto. Njegov vpliv je viden tudi iz dejstva, da je bil semplan v preko 30 primerih in da so njegove pesmi priredili v več kot 150 primerih. Ko govorimo o bossa novi, brazilskem popularnem žanru, je verjetno prvo ime, ki nam pade na pamet, Antonio Carlos Jobim. S pesmimi kot sta The Girl From Ipanema in Desafindo, je Jobim več ali manj definiral začetke sloga bossa nova sredi 50-tih. Kot pa se rado zgodi, pridejo tudi drugi glasbeniki, slog popeljejo v novo smer in si ga prisvojijo. V bossa novi je to bil pevec/pisec/kitarist Joao Gilberto, ki je žanr izpilil in ga dokončno definiral. V Braziliji ga kličejo O Mito (Legenda), zaslužen vzdevek, ki si ga je prislužil že takoj po pričetku snemanja v 50tih, ko je z nežnim, šepetajočim petjem postavil standard, ki so ga le redki dosegli. Rojen je leta 31 v Juazeiro, severovzhodni Braziliji, delu znanem pod imenom Bahia. Gilberto je bil obseden z glasbo že od rojstva, njegovo pravo glasbeno raziskovanje pa se je pričelo pri 14tih, ko mu je dedek kupil kitaro. V tem času je ritme in melodije črpal iz popularnih brazilskih hitov in hkrati iz albumov jazz velikanov kot sta Duke Ellington in Tommy Dorsey. Pri 18-tih se je Gilberto odpravil v največje mesto v Bahii, Salvador, da bi vstopil v svet glasbene industrije z igranjem v radijskih oddajah. Njegovo pojavljanje v teh mu je prineslo možnost, da postane glavni pevec popularne radijske skupine Garotos da Lua (Fantje z lune) in selitev v Rio de Janeiro. Gilberto se je v skupini obdržal le leto dni, saj so ga drugi člani odpustili zaradi lenobe. Namesto da bi nastop v skupini izkoristil za odskočno desko v karieri, se je Gilberto predajal ogromnim količinam marihuane, se predajal apatiji in se izogibal delu. Po skoraj desetletju apatije ga je pevec Luis Telles prepričal, da se mu pridruži v Pôrto Alegre. Telles je poskrbel da je Gilberto dobil vse kar si je zaželel in se je lahko posvetil le glasbi. Izkazalo se je za uspešno, čeprav zelo drago strategijo. V nekaj mesecih je Gilberto opustil kajenje marihuane in postal zvezda Pôrto Alegre, glasbenik, katerega so vsi želeli slišati. V tem času pokroviteljstva je Gilberto dodelal svoj edinstven stil petja in igranja kitare. V času prvega posnetka, Chega de Saudade iz leta 59, je Gilberto postal širše znan kot mož, ki je bossa novo naredil takšno, kot je. Po uspehu debutantskega albuma in dveh uspešnih nadaljevanjih, se je preselil v ZDA, kjer je živel do leta 80. V tem času je je posnel nekaj izjemnih albumov, ko je sodeloval s saksofonistom Stan Getz-om in snemal albume s starejšimi brazilskimi glasbeniki. Iz tega časa prihaja tudi album Getz/Gilberto, ki ja je posnel z Getz-om in Antônio Carlos Jobim-om, kateri je napisal večino pesmi. Na albumu najdemo tudi dve pesmi na katerih je pela njegova tedajšnja žena Astrud Gilberto, pesmi The Girl from Ipanema in Corcovado. The Girl from Ipanema je prejela Grammy Award v kategoriji Record of the Year in izstrelila Astrud med zvezde. Album Getz/Gilberto je znan kot album, ki je spopulariziral bossa novo po celem svetu in je tudi eden najbolj prodajanih jazz albumov vseh časov, s prodanih preko 2 milijona kopij leta 64. Joao se je vrnil v Brazilijo v ranih 80tih in delal s tako rekoč vsemi velikimi imeni v brazilski glasbi, med drugimi z Gilberto Gil, Caetano Veloso, Maria Bethania, Gal Costa in Chico Buarque. Joao Gilberto je umrl 6. julija v Riu de Janeiro, po dolgotrajnem boju z boleznijo. Novico je potrdil njegov sin, ki je na Facebooku zapisal: Njegov boj je bil plemenit, poskusil je ohraniti dostojanstvo.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Danes oddajo posvečamo glasbeni superzvezdi, ki je preminila aprila 2016, a smo junija bili priča izdaji njegovega posthumnega albuma Originals. Govorimo seveda o Prince-u. “Originals” je kolekcija 15 demo posnetkov za pesmi, ki so jih posneli drugi umetniki, na primer The Bangles, Kenny Rogers in Sinead O’Connor. Album je grob osnutek opusa dela tega pop genija in majhen vpogled v enormno zapuščino, ki se je spremenila v tuje hite. Rečeno je bilo, da ima samo Princ ključ do trdnjave v kateri so shranjeni vsi njegovi posnetki, a v času od njegove smrti je očitno nekdo vlomil v trdnjavo in nam ponudil vpogled v neverjeten arhiv neizdanih pesmi. Govori se o tisočih posnetkih in diskih, iz katerih bi lahko njegovi dediči izdali album vsako leto do konca stoletja. Preko albuma Originals lahko spoznamo posnetke neizdanih pesmi, ki jih je Prince spisal ali dal drugim umetnikom, da so si z njimi ustvarili ime in uspeh. Neredko se pa ob poslušanju teh zgodi, da ugotovimo, da so njegovi posnetki bistveno boljši od kasnejših dokončanih hitov. Kje se vse prične? Pozimi, po izdaji njegovega tretjega albuma, Dirty Mind, se 22-letni Prince preseli v Kiowa Trail Home, kot mu pravi, nedaleč od posestva, ki kasneje postane Paisley Park. Prince je takoj dal prebarvati zunanjost v sebi najljubšo bravo, in posestvo kmalu dobi vzdevek Purple House. Pred posestvom se nahaja dvorišče, kjer je vadil vožnjo motorja za Purple Rain in vrata s srcem in znakom za mir. Notri pa najdemo opremljen studio, kjer je 16 kanalni snemalnik hitro nadgradil v 24-kanalnega Ampex MM1200, seveda s klavirjem za nenadne napade inspiracije. V Purple House je napisanih in posnetih večina materialov za albume Controversy, 1999, Purple Rain ter Sign o’ the Times, pa tudi večina pesmi, ki jih najdemo na Originals, ostale so bile večinoma napisane v Sunset Sound studiju v Los Angeles-u. V pogodbi z Warner Bros. je imel Prince zapisan člen, ki mu dovoljuje rekrutirati druge glasbenike in pisati za njih. Dejansko mu je omogočil dostop do množice izvajalcev, ki bi širili njegov glasbeni opus, predvsem pop-funk, ki ga je ustvarjal v ranih letih in množico materiala s pogledom vnaprej, ki ga je izdajal pod lastnim ali tujim imenom. Včasih se je podpisal z vzdevkom, Joey Coco, na primer, ko je spisal popevkarski hit “You’re My Love,” eno od presenečenj na albumu Originals. Pesem se pojavi na Kenny Rogers-ovem albumu 'They Don't Make Them Like They Used To' iz leta 86. Ob odkritju demo posnetka, Rodgersova verzija zbledi ob Prince-ovem originalu, čeprav gre le za nedokončan demo. Bolj znan je njegov vzdevek, s katerim se podpiše pod hit “Manic Monday”, s katerim so Bangles zasedli same vrhove lestvic. Podpiše se kot “Christopher,” s čimer referira na karakter iz svojega filma Under the Cherry Moon iz leta 86. Prince je izdajal glasbo še pod imeni: Jamie Starr, The Starr Company, Paisley Park, Alexander Nevermind, Azifwekaré, P. Mann, Rocker Happyfeller, The Artist, The New Power Generation Drum Corp., poleg tega pa še pod projekti ali skupinami Madhouse, The Revolution, 94 East in drugimi. Vrnimo se k Originals: večina drugih pesmi na albumu so prav tako darila umetnikom, saj jim je dejansko podaril hite, med prejemniki pa so: Morris Day, Sheila E., Jill Jones in Apollonia. Do medijev je Prince glede tega bil nonšalanten: ‘’Po navadi poskusim dati 'groove' nekomu, ki me zanj zaprosi’’. Če želite izvedeti več, kupite Originals, mi se poslovimo z “Nothing Compares 2 U”, ki ga je sicer izdal pod imenom projekta The Family. Pesem je najbolj znana in najbolj priljubljena z Originals, in je bila za Sinéad O’Connor prelomnica, ni pa bila darilo, temveč priredba, za kar je Sinead tudi zaprosila.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Leto 1994 je bilo za hip hop izjemno pomembno, zato še tretjo oddajo posvečamo 25 letnici kakšnega prelomnega hip hop produkta. Tokrat se posvečamo Warren G-ju in albumu 'Regulate... G funk era', ki po 25 letih še vedno velja za klasiko. G-funk, ta mehki, samozadostni žanr, ki se naslanja na Parliament-ovsko plesno glasbo, je zaznamoval 90-ta v L.A.-ju. In v retrospektivi, nihče ni bolje vkomponiral duh G-funka v svoji glasbi kot prav Warren G. Leta 94 je Warren izstopil iz sence krušnega brata Dr. Dre-ja in '213' sodelavca Snoop Dogg-a z izdajo debutantskega albuma Regulate… G Funk Era. Medtem ko sta albuma The Chronic in Doggystyle bolj Dre-vodena albuma, je G Funk Era samo Warren G-jev šov, ki predstavlja nežnejšo vizijo G-funka in temelji na Warren-ovi izredno sproščeni osebnosti. Medtem, ko je album prepojen z nostalgijo in emocijami, je hkrati zelo zen – je vrsta glasbe, ki te spomni kako malo je lahko potrebno, da si srečen in da je že bivanje samo vrsta blaženosti. V ranih letih je Warren delal demo posnetke z ekipo '213' in se prebijal med začasnimi službami v Long Beach, nato pa ga je Dre rekrutiral v svojo glasbeno vojsko kot iskalca semplov. A šele Warren-ov vokalni vložek pri Mista Grimm-ovi “Indo Smoke” iz Poetic Justice soundtracka je poskrbel, da so ga zaznali v glasbeni industriji. Def Jam mu je ponudil pogodbo, na razočaranje Suge Knight-a, dona Death Row records. Uspeh je bil instanten in mu na glavo obrnil življenje v trenutku, ko je uporabil Michael McDonald-ov “I Keep Forgettin’” sempl in z Nate Dogg-om doma spisal “Regulate,” duet, večji od njunih življenj. “Regulate” je bil sicer nenavaden primerek za uspeh, a to ga ni ustavilo, da se ne bi takoj povzpel do drugega mesta na Billboard Hot 100. Za produkcijo je uporabil 6 semplov, od tega pa so štirje vokalne interpolacije besedil iz drugih pesmi: Mothership Connection (Star Child) od Parliament Wikka Wrap od The Evasions Let Me Ride od Dr. Dre feat. Snoop Dogg, Jewell and RC ter uporaba dialoga Regulators iz filma Young Guns, katerega uporabo najdemo na pričetku pesmi. Tam najdemo tudi drug, sicer zelo pogost sempl, instrumental iz pesmi Sign of the Times od Bob James-a. Isti sempl najdemo še v množici drugih pesmi, verjetno pomnite uporabo tega v pesmi Keepin' the faith od De la soul. Bob James je splošno zelo priljubljen vir semplov, je namreč tretji najbolj semplan glasbenik vseh časov. Kot že prej omenjeno, je najbolj pomemben sempl za pesem Regulate tisti iz pesmi I Keep Forgettin' od Michael-a McDonald-a. Warren je eden Dr. Dre-jevih mnogih učencev, in album G Funk Era je delno produkt Warren-ovega dela na albumu The Chronic. Prav pri pomaganju pri The Chronic, je Warren prevzel Dre-jevo tehniko nalaganja starih seplov preko živih instrumentov in to je tudi uporabil pri modeliranju pesmi “Regulate”, ki se na nek način zgleduje po “Nuthin’ But a G Thang.” Razlika med Dre-jem in Warren-om je Warren-ova obsedenost z glasbo preteklosti, saj je obsesivno brskal po semplih, da bi se kar najbolj povezal z zapuščino generacije svojih staršev. 25 let kasneje, Regulate… G Funk Era, ostaja eden najpomembnejših G-funk albumov, ki so bili ustvarjeni. The G Child, kot pravijo Warren-u, je najbolj znan po pesmi “Regulate,” a resnica je, da je cel album pomemben spomenik Warren-ovem talentu brskanja in zlaganja semplov, njegove ljubezni do marihuane in sposobnosti hkratnega žalovanja po preteklosti in uživanja v sedanjosti. Warren je eden največjih rap producentov v zgodbi razvoja glasbe v L.A. in uspeh G Funk Ere je neizpodbiten dokaz za to.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. V zadnji oddaji smo osvetlili album Ill Comunication od Beastie boys, ki je praznoval 25 letnico izdaje in je takrat položil temelje za nu-metal žanr, a ni edini album, ki je zaznamoval leto 94. Razlika med njim in Illmatic, ki je pod drobnogledom danes, je to, da je Ill Comunication četrti album Beastijev, medtem ko je Illmatic Nas-ov debutantski. Je pa Illmatic proglašen za hip hop klasiko na kateri počiva Nas-ov status in enega najboljših albumov 90tih. Nas je z albumov vodil umetniško renesanso New Yorške hip-hop scene in z albumom vrnil umetnike k ulični estetiki. Pesem z albuma, Life's a bitch, je bila med kasnejšimi raperji zelo popularna in so jo semplali v več kot 80 pesmih, sama pesem pa uporablja en sempl, iz pesmi Yearning for Your Love od The Gap Band. Nas je k produkciji pridružil nekatere najpomembnejših jazz-rap producentov kot so: Q-Tip, Pete Rock, DJ Premier in Large Professor, ki so izrazite ritme uskladili s široko paleto jazz, funk in soul samplov, na katerih je potem Nas gradil svoje repanje. Samplane pesmi prihajajo iz vseh koncev, od brezčasnega jazza Ahmad Jamal-a do jazz funk-a Donald Byrd-a pa do popa Michael Jackson-a in vse do klasičnih virov semplov kot so Kool & the Gang. Ena pesmi, ki izstopa, je zagotovo N.Y. State of Mind, na kateri najdemo tudi znano rimo: "Nikoli ne spim, saj spanje je bratranec smrti". Za produkcijo pesmi je uporabljenih 5 semplov, pomembnejši pa so: melodija iz Mind Rain od Joe Chambers; zvočni efekt iz Flight Time od Donald Byrd; in bobni iz N.T. od Kool & the Gang. Še pomembneje kot sempli in producenti pa je vloga, ki jo Nas zavzame v albumu kot eden največjih uličnih poetov hip hopa, njegove rime so skrajno dovršene, njegovo repanje pa izjemno tekoče. Zaradi tega so njegove pesmi dobile poseben status in so pogosto semplane med modernimi raperji, N.Y. State of Mind v več kot 70 primerih. Nas je uspel prikazati črnsko realnost geta brez da bi izgubil upanje ali pozabil na dobre čase, kar je postalo zelo dragoceno v scenariju, ko je vsak dan dejansko lahko tvoj zadnji. Kot pripovedovalec svojih zgodb se ne zaplete v temno stran življenja, ampak zgolj opisuje kar vidi okoli sebe in poskuša dati vse od sebe v situaciji. Ena pesmi, ki je bila še bolj pogosto semplana kasneje, v več kot 80 primerih, je The World Is Yours. Tudi ta pa uporablja semple: riff iz I Love Music od Ahmad Jamal Trio in še iz pesmi Walter L od Jimmy Gordon & His Jazznpops Band; vokale iz It's Yours od T La Rock and Jazzy Jay ter bobne iz Dance Girl od The Rimshots Hip-hop oboževalci vajeni 73-minutnih opusov so se morda pritožili zaradi kratkosti albuma Illmatic, a čeprav si resnično po poslušanju želiš še, je Illmatic eden tistih redkih rap albumov 90tih, ki zapolni prav vsako sekundo trajanja. Illmatic je predstavil velikega pisca rim v vrhunski formi, ki je k produkciji pritegnil še vrhunske producente in ostaja večen favorit med resnimi hip-hop oboževalci. Na koncu pesmi bomo zgolj omenili še eno pomembno pesem z albuma, It ain't hard to tell, prisluhnili pa še malo njegovi najbolj semplani pesmi z albuma, katere odmev najdemo v preko 125 kasnejših pesmih, One love, ki pa tudi sama uporablja tri semple: Več elementov iz Smilin' Billy Suite Pt. II od The Heath Brothers; bobne iz Come in Out of the Rain od Parliament in vokale iz One Love od Whodini. One love, Illmatic, Nas, 25 let, še vedno neoporečna hip-hop klasika.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. To poletje je prineslo obletnico enega izmed prelomnih albumov skupine Beastie Boys, nepričakovanih hip hop megazvezd. The Beastie Boys so pričeli kot hardcore punk band, the Young Aborigines, leta 79, a so kaj kmalu pričeli eksperimentirati s hip hop zvokom. Prvi poskus je nastal s pesmijo "Cooky Puss", ki temelji na telefonski potegavščini. Izkazal se je za uspeh in Beastie Boys so se popolnoma preusmerili v hip hop vode. Odločili so se poiskati DJ-ja za svoje žive nastope in ponudil se jim je študent, ki ni bil nihče drug kot Rick Rubin. Kmalu zatem je Rubin seveda pričel producirati albume in s kolegom študentom Russell Simmons-om sta ustanovila Def Jam Recordings, kamor sta povabila tudi Beastie Boys. Diamond, Yauch in Horovitz so si nadeli hip hop vzdevke, Mike D, MCA in Ad-Rock ter leta 86 posneli Licensed to Ill, na katerem najdemo tudi njihova hita 'No sleep to Brooklyn' in 'Fight for your right'. Album je bil izjemno dobro ocenjen, tudi s strani 'Rolling Stone magazine', ki je takrat objavil članek z zdaj legendarnim naslovom "Trije idioti so ustvarili mojstrovino". Licensed to Ill je postal najbolje prodajani rap album 80-tih in prvi rap album ki je zasedel vrh lestvice na Billboard chart. Pot do slave je bila tlakovana. Skupina se je v studio znova odpravila leta 88, tokrat pod okriljem Capitol records, in sproducirala umetniško bolj zrel album, Paul's Boutique. Ta je bil ekstremno nasičen s sempli in je priznan kot eno njihovih najboljših del, saj je zaradi večplastnosti in množice skombiniranih semplov pomenil veliko prelomnico za hip hop sceno. Hit s tega album, 'Hey ladies', je dober primer tega, saj med drugim uporablja semple iz kar 16 pesmi. Naslednji album, Check Your Head, so posneli v lastnem "G-Son" studiu in ga izdali na svoji založbi, Grand Royal. Skupina se je zgledovala po nizozemskih Urban Dance Squad in se spoprijela z instrumenti. Album je prinesel tudi bolj eksperimentalna raziskovanja v združevanju funka, jazza in tudi hardcore punk pesmi. Album je zaradi nastalega zvoka priznan kot predhodnik kasneje razvitega žanra 'nu metal', ki se je utrdil v 90tih. Vse skupaj je verjetno dobro slišno v pesmi What'cha Want, ki pa uporablja poleg instrumentov tudi 6 semplov. Vsi ti presežki niso bili dovolj. Kmalu so se vrnili še z eno mojstrovino, 'Ill Communication', s katerim so se vrnili na vrhove lestvic albumov in tudi pesem "Sabotage", prvi singl z albuma, je kljub svoji nenavadnosti postala velik hit. Album se je še bolj resno spoprijel z raziskovanjem temeljnih elementov hip hopa in punka in s tem še bolje povzame esenco Beastie Boys, ki jim omogoča, da so 'funky' kot Ohio Players in hkrati tako eksperimentalni kot Sonic Youth. Ill Communication vzdržuje stil skupine, a pod igrivim in zmešanim materialom se čuti umetniška zrelost skupine, ki je krepko napredovala od njihovih garažnih anarhičnih punk pričetkov. Album pravkar praznuje 25-letnico in ob tej priložnosti je nastal tudi dokumentarni film v sodelovanju z Amazon Music z naslovom 'Still Ill'. Film razkriva skupinine vzpone in padce ter vse izkušnje, ki so pripomogle k ustvarjanju te mojstrovine. Oddajo bomo zaključi s pesmijo Sure shot, ki uporablja šest semplov, najpomembneje sempl iz pesmi Howlin' for Judy od Jeremy Steig-a, in je bila v času izdaje albuma ena bolj predvajanih na radijskih postajah.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Danes se posvetimo dokaj nenavadnem, a pogosto uporabljanem semplu, ki ga zasledimo tudi v novem hitu ameriške pevke Halsey z naslovom Nightmare. Halsey je nase opozorila z izdajanjem svoje glasbe na socialnih medijih in si pogodbo z založbo pridobila po uspehu pesmi "Ghost" objavljeni na SoundCloud-u. Halsey je debutantski EP, Room 93, izdala leta 2014, leto kasneje pa že prvi album Badlands. Ta je na 'US Billboard charts' zasedel drugo mesto, iz njega pa so izdani štirje uspešni singli, med njimi tudi ponovno izdan Ghost. Leta 2016 se Halsey pojavi kot gostujoča vokalistka na pesmi Closer od The Chainsmokers, katera je bila velik hit in je zasedla vrh lestvice US Billboard Hot 100 za kar 12 tednov, s čimer je tudi Halsey naredila velik korak naprej v svoji karieri in prepoznavnosti. Poleg glasbene kariere je Halsey zelo aktivna tudi na področju ozaveščanja o samomoru in spolni zlorabi. Njen drug album, Hopeless Fountain Kingdom, je izšel leta 2017 in takoj zasedel vrh lestvice v ZDA in Kanadi. Na albumu najdemo dosti bolj "radio friendly" glasbo in tudi z njega je izdala štiri uspešne single. Leta 2018 izda še uspešen singl "Without Me", ki prav tako zasede sam vrh lestvic v ZDA in v šestnajstih drugih državah, letos pa je na vrsti pesem v ozadju, Nightmare. Halsey je znana po posebnem stilu petja in besedilih, ki izhajajo iz njenih lastnih izkušenj ter so zapisana kot pripovedovanje zgodb. Za nov hit, pa je pri besedilu posegla tudi po tradicionalni ljudski zapuščini, saj je uporabila staro otroško uspavanko oziroma molitev iz 18-tega stojetja, Now I Lay Me Down to Sleep. Kar nenavadno je, da glasbenik uporabi molitev za svojo pesem, a to molitev najdemo v preko 100 primerih uporabe tujega besedila, in to pogosto v kar velikih hitih. Verjetno najbolj znan primer je uporaba tega besedila v hitu 'Enter Sandman' skupine Metallica, besedilo pa najdemo še v pesmih kot so: Pharsyde od A$AP Rocky, Only One od Kanye West feat. Paul McCartney, The Prayer od Kid Cudi, Sir Psycho Sexy od Red Hot Chili Peppers, Murder Was the Case od Snoop Dogg, When Thugz Cry od 2Pac, Ready to Die od The Notorious B.I.G. in še mnogih drugih. In zakaj je prav ta molitev tako popularna v glasbeni industriji? Verjetno zaradi temačnega besedila, ki omogoča umetnikovo izražanje močnih sporočil. Kar se tiče vsakdanje uporabe, pa je to pravzaprav nenavadno, saj molitev omenja smrt v spanju, kar je dokaj strašljivo za malega otroka, sploh tik pred spanjem. A ker je rima dokaj enostavna in besedilo lahko za pomnjenje, je molitev še danes zelo popularna in jo starši prenašajo na svoje otroke. Prvi zapisana oblika te molitve naj bi se pojavila leta 1711 v pisanju Joseph Addison-a v publikaciji Spectator, kasneje se pa molitev spremeni v obliko, ki je razširjena še danes, ko je postala del izobraževalnega gradiva "The New England Primer".
Pozdravljeni v Second hand. V ozadju ste verjetno prepoznali 22 let star hit angleške alternativne rock zasedbe The Verve z naslovom "Bitter Sweet Symphony", ki je bila izdana na njihovem tretjem albumu Urban Hymns iz leta 97. Rolling Stone in NME sta jo razglasila za pesem leta 97 in tudi širše je sprejeta kot ena od pesmi, ki so definirale Britpop ero. Na Brit Awards leta 98 je bila Bitter Sweet Symphony nominirana za Best British Single kasneje pa še za Grammy Award v kategoriji Best Rock Song. Ampak zakaj po 22-tih letih govorimo o tej pesmi? No, če bi takrat pesem osvojila Grammy-ja ali Brit award, bi nagrado prejela Mick Jagger in Keith Richards. Razlog se skriva v pravnem sporu, ki je bil sprožen kmalu po izdaji pesmi, saj je pesem semplala simfonično verzijo pesmi The Last Time od The Rolling Stones. Posledica tožbe je bila, da je pisec pesmi in pevec skupine The Verve, Richard Ashcroft, moral prepisati avtorske pravice na Mick Jagger-ja Keith-a Richards-a. Zadnjih 22 let The Verve niso prejeli niti centa od prodaje pesmi Bitter Sweet Symphony. Sedaj pa je prišlo do preobrata oziroma kot pravijo avtorji novega članka o pesmi pri BBC: ‘Se je popravila ena največji krivic v rock glasbi’. Ashcroft je 23-tega maja v Londonu na Ivor Novello Awards prejel nagrado za življenjsko delo za svoje pisanje. V govoru na ceremoniji je izjavil: "Prejšnji mesec sta Mick Jagger in Keith Richards prepisala vse pravice na pesmi Bitter Sweet Symphony name, kar je resnično prijazna in plemenita gesta z njune strani." Jagger-ju in Richards-u se je zahvalil, da sta ga priznala kot avtorja ‘’te mojstrovine’’. Posledično bo od tega trenutka naprej Ashcroft dobival avtorski honorar in moralno avtorstvo za pesem. Pevec je še izpostavil, da je bil za situacijo dejansko odgovoren pokojni manager skupine Rolling Stones, Allen Klein, in ne glasbeniki sami. Kot pravijo pri Rolling Stone magazine, se je tožba pričela leta 97, ko so The Verve zaprosili za pravico uporabe kratkega sempla simfonične pesmi The Last Time, ki je bila posneta leta 95 s strani Andrew Oldham Orchestra. Rolling Stones so dovolili uporabo pet-notnega segmenta v zameno za 50% pravic, a Klein je kasneje v tožbi zagovarjal, da so The Verve kršili dogovor in uporabili večji del pesmi. Klein-ovo podjetje je zmagalo in The Verve so se morali odreči vsem pravicam. Situacija je jezila The Verve vsa leta. "Rečeno je bilo, da si bomo delili pravice na pol" je povedal basist skupine, Simon Jones. "Potem pa so videli, kako uspešna je pesem in nas poklicali, da želijo vse pravice ali pa naj umaknemo pesem iz prodaje, saj nimamo druge možnosti." Ashcroft je za BBC izjavil, da so spor končno rešili v pregovorih z Klein-ovim sinom in novim managerjem skupine Rolling Stones, Joyce Smyth-om. The Rolling Stones so izdali tudi sporočilo za javnost, v katerem so zapisali, da je bila Ashcroft-u vzeta pravica do zaslug za "eno njegovih najbolj ikoničnih pesmi, vključno z pesniško vsebino" in to za več kot dve desetletji. "To je fantastičen razplet" je rekel Ashcroft. "Je dogodek, ki ti spremeni življenje". Ena od nepričakovanih prednosti je, da bo Ashcroft končno lahko užival v gledanju nogometa. Kot pravi "Pesem igrajo pred tekmami Anglije. Končno se lahko naslonim in gledam Anglijo … in uživam v trenutku." Pridružimo se torej Richard-u in uživajmo še malo v pesmi, ki so mu jo vrnili v last po dolgih 22-tih letih.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Danes se posvetimo Angleški alternative rock skupini, ki je svoj vrhunec doživela pred 20-timi leti, a njene stvaritve še vedno lahko zasledimo na radijskih postajah po vsem svetu. Originalna zasedba, ki je leta 1980 nastala v Salfordu, je bila: Shaun Ryder kot pevec, njegov brat Paul na basu, Mark Day na kitari, Poul Davies na klaviaturah in Gary Whelan na bobnih. Kasneje sta se bendu pridružila še na tolkalih in v vlogi plesalca Mark Berry – Buz, ki je pred kratkim praznoval 55 let, ter leta 90 še Rowetta Satchel kot pevka. Madchester scena se je skupaj z Happy mondays razvijala pod vplivom prebujajoče 'rave' scene v smeri, da je klasičnem roku dodajala bistveno več ritma v stilu funk-a in house-a ter northern soul-a, kar je postal tudi njen prepoznavni zvok in jo zasidral v rock zgodovino. 'Rave' scena pa je prinesla Shaun-u tudi odvisnost od drog, ki je kasneje zaznamovala skupino. Uspeh skupine se je pričel z albumoma Bummed (1988) in Madchester Rave On (1989), še intenzivneje pa z albumom, katerem se posvečamo danes, Pills 'n' Thrills and Bellyaches (1990). Tega so snemali pred dvajsetimi leti, prinesel pa jim je platinasto prodajo v Veliki Britaniji in mednarodno prepoznavnost. Z albuma prihaja tudi pesem, ki jo poslušamo v ozadju, Kinky afro, ki je bila njihov največji hit v ZDA, kjer se je povzpela na peto mesto lestvice Billboard Modern Rock chart. Happy Mondays se nikoli niso branili semplanja in tudi pri tej pesmi v refrenu najdemo parafraziranje oziroma interpolacijo pesmi "Lady Marmalade" skupine Labelle. Album je skupino spremenil iz neugodnih posebnežev v največji indie band v državi v roku zgolj dveh let. Pills ‘n’ Thrills and Bellyaches je idealen primer sicer kratkotrajne medijske obsedenosti z ‘Madchester’ gibanjem na začetku 90-tih. Pevca Shaun Ryder-ja in njihovo plesno maskoto Bez-a je medijski pomp pripeljal na naslovnice časopisov, a za nepričakovan uspeh albuma moramo razloge iskati predvsem v produkcijskem delu in Paul Oakenfold-u. Oakenfold-ova produkcija je omehčala skupinin ohlapen in trd funk ritem ter bistveno povečala kakovost zvočne produkcije, kar je prineslo zvok, ki je krepko presegal delo skupine s producentom Martin Hannett-om. Na albumu se tudi prvič kot gostujoča pevka pojavi Rowetta, ki z nežnim glasom albumu doda širino. Oakenfold in njegov inžiner Steve Osborne sta tako združila skupinin industrijski funk z mehkim, natančnim in bogatim dance zvokom, elementa pa sta se zlila v harmonično celoto. To je odlično slišno v pesmi ‘Step On’, ki je zagotovo njihov največji hit. Izdan je bil poleti pred izdajo albuma, verjeno najprepoznavnejši element pesmi pa je nalezljivi klavirski vložek. Temelj pesmi pa leži drugje, pesem je namreč dejansko priredba ali bolje rečeno remix pesmi ‘He’s Gonna Step On You Again’ južnoafriškega pevca John Kongos-a. Originalna pesem je sama posebna v semplerskih vodah, saj jo Guinness Book of Records navaja kot prvo pesem v zgodovini, ki uporablja semple, ti so posnetki afriškega bobnanja. Pesem izdana leta 71 je tudi bila njegov največji hit, druga njegova prepoznavna pesem pa je "Tokoloshe Man" in tudi to so Happy Mondays kasneje priredili. Happy Mondays so se razšli leta 1993 po neuspehu albuma Yes please! iz leta 1992. Razlogi za neuspeh albuma se skrivajo v več stvareh: pomanjkanje denarja, snemanje na Barbadosu pri Eddy Grant-u, Shaun-ovi problem z drogami, verjetno najpomembneje pa menjava produkcijske ekipe. Paul Oakenfold namreč takrat ni bil na voljo in zato sta produkcijo prevzela veterana skupin Talking Heads in Tom Tom Club, Chris Frantz in Tina Weymouth, ki pa sta zvok skupine drastično spremenila. Iz fuzije rock-a in acid-house glasbe sta prešla na kombinacijo Karibske glasbe in syntpop-a. Eksperiment se ni izšel in skupina se je razpadla ter se lotila reševanja osebnih problemov. Po razpadu so se večkrat združili, predvsem za potrebe koncertiranja in tudi letos jih lahko najdete na turneji po Veliki Britaniji. Na koncertih bo zagotovo slišati tudi pesem Step on, 20 let staro ‘Madchester’ indie rock klasiko, ustvarjeno s strani Happy Mondays in Paul-a Oakenfold-a, ki pa je dejansko priredba.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Poslušalci starejši od 30 let ste verjetno takoj prepoznali pesem v ozadju, Maria Maria, od Santane v sodelovanju z The Product G&B iz leta 1999. Pesem sta sproducirala Wyclef Jean in Jerry Duplessis, ki je najbolj znan kot producent albuma The Score od Fugees iz leta 96. Na istem albumu je igral tudi bas kitaro in je med drugim Wycleaf-ov bratranec. Glede na produkcijsko ekipo, je takoj jasno, da ne gre za tipično 'Santana' pesem, temveč hibrid latina in RNB glasbe, kar se je tudi izkazalo za odličen recept za uspeh. Pesem je leta 2000 osvojila Grammy Award, zasedla vrhove lestvic v skoraj vseh državah na svetu in se prodala v preko 3 milijonski nakladi. Leta 2008 je Billboard v čast 50 letnici lestvice izdal Top 100 lestvico teh 50-tih let, na kateri je pesem zasedla 96-to mesto, v kategoriji latino pesmi pa kar drugo mesto. Kasneje je pri ustvarjanju lestvice Billboard Hot 100 Songs of the Decade, kjer so zbrane najuspešnejše pesmi med leti 2000 in 2009, pristala na 14-tem mestu lestvice. Zdaj, ko jo nekaj časa poslušamo, pa se verjetno zdi znana tudi mlajšim poslušalcem, saj je v veliki meri iz nje semple črpal DJ Khaled za svoj megahit "Wild Thoughts" iz leta 2017, na katerem sodelujeta še Rihanna in Bryson Tiller. Če se vrnemo pesmi Maria Maria, omenimo še, da čeprav so vsi ostali pevci iz albuma prejeli Grammyje, samo The Product G&B ni imel te časti za pesem Maria Maria. The Product G&B je sicer ameriški RNB duo, ki pa je seveda povezan z Refugee Camp-om in Wyclef Jean-om. Verjetno je sedaj že jasno, da je prav Wycleaf najbolj zaslužen za nastanek pesmi Maria Maria in zato se danes ne posvečamo preveč dejanskem izvajalcu, Carlosu Santani, ki je sicer legenda, mehiški kitarist in pionir fuzije roka in latino glasbe. Torej, če želite o pesmi Maria Maria izvedeti kaj več, vprašajte Wycleaf-a. Pesem vsekakor uporablja sempl iz pesmi The Headhunters feat. Pointer Sisters 'God Make Me Funky' za svoj ritem. A uporablja še nekaj drugega, kar do pred kratkim še ni bilo tako očitno, vsaj dokler se Wycleaf ni pojavil na intervjuju v Drink Champs podcast. "Drink Champs" podcast, ki ima sedaj že preko 5 milijonov poslušalcev na mesec, je pričel DJ EFN v sodelovanju z raperjem N.O.R.E. marca 2016. Vabljeni so posebni gostje, govora je predvsem o starih in novih dnevih hip hopa, prisotno je pitje alkoholnih pijač in kajenje cigar. Koncept tako ponuja možnost, da se gostu jezik malce bolj razveže kot pri navadnih intervjujih. Torej, Wycleaf se je znašel tam in povedal kaj več o nastanku pesmi “Maria Maria”. Prisluhnimo delu iz Drink Champs, kjer demonstrira povezavo med ikonično kitarsko melodijo iz “Maria Maria” in starejšim zelo prepoznavnim delom besedila skupine Wu-Tang Clan: Kot je bilo povedano, Maria Maria je nastala na podlagi stare melodije besedila, ki ga je ustvaril RZA za pesem “Wu-Tang Clan Ain’t Nuthing ta Fuck Wit”, Wycleaf pa je seveda velik oboževalec Wu-Tang Clan-a in RZA-ja. “Wu-Tang Clan Ain’t Nuthing ta Fuck Wit” se pojavi na legendarnem albumu skupine iz Staten Island-a, Enter The Wu-Tang: 36 Chambers iz leta 93. Album je postal platinast, prvi od treh albumov skupine, ki je dosegel ta uspeh, pesem Wu-Tang Clan Ain’t Nuthing ta Fuck Wit pa je postala nepričakovana inspiracija za nastanek kitarske melodije Carlosa Santane v pesmi Maria Maria.
Pozdravljeni v oddaji Second hand. Ta teden jo posvečamo sveže izdani pesmi glasbenika, ki pa nas je pred letom dni že zapustil. To je seveda Tim Bergling, bolj znan pod psevdonimom Avicii, ki nas je lani zapustil pri starosti zgolj 28 let. Bil je Švedski glasbenik, producent in remixer, ki je preboj doživel leta 2011 s pesmijo "Levels". Po seriji ne-albumskih singlov je izdal debutantski album ''True'' z elementi žanrov kot so soul, funk, blues, folk in country, vmešanih v elektronsko glasbo. Album je dosegel vrhove lestvic v več kot 15-tih državah. Ko je dosegel uspeh, se je kar hitro posvetil tudi dobrodelnim aktivnostim in že leta 2011 je skupaj s svojim managerjem in producentom, Ash Pournouri, pričel s projektom House for Hunger, ki je namenjen spopadanju s problemom svetovne lakote, s humanitarnimi projekti pa se je ukvarjal tudi nadaljnja leta. Leta 2015 je izdal drugi album, ''Stories'', leta 2016 pa se je umaknil iz turneje zaradi zdravstvenih razlogov in se vrnil v studio. Leta 2017 je izdal EP ''Avici (01)'', ki je ponudil dva hita "Lonely Together" in "Without You". Avicii je ob izdaji rekel: "zelo sem vznemirjen da sem nazaj pri glasbi. Minilo je že mnogo časa od kar sem kaj novega izdal in bil glede glasbe tako navdušen!" V intervjuju na BBC1 s Pete Tong-om, je Bergling rekel, da je EP ena tretjina prihajajočega albuma. Oktobra 2017 je Avicii izdal tudi dokumentarec z naslovom ''Avicii: True Stories''. Dokumentarec prikazuje njegov umik s turneje in vsebuje intervjuje s kolegi glasbeniki kot so: David Guetta, Tiësto, Wyclef Jean, Nile Rodgers in Chris Martin. Umrl je 20. aprila v Omanu, pri čemer ni bilo takoj podane uradne izjave o vzroku njegove smrti, kasneje pa so potrdili, da je šlo za samomor. Skoraj leto dni po Avicii-jevi smrti je njegov produkcijski tim napovedal izdajo posthumnega albuma z naslovom Tim, kot prvi singl pa je prejšnji mesec izdana pesem SOS. Glede na medijsko izjavo tima, je bil pred smrtjo Avicii blizu zaključka novega albuma. Za sabo je pustil zbirko ‘’skoraj končanih pesmi skupaj z opombami, spletnimi pogovori in sporočili glede glasbe.’’ Sopisci pesmi so nadaljevali proces in poskusili zadeti njegovo vizijo kolikor je bilo mogoče. Album Tim bo izdan 6. junija, zaslužek albuma pa bo šel v neprofitno Tim Bergling Foundacijo, katero je pričela njegova družina takoj po njegovi smrti, da bi povečala zavedanje o psihičnih boleznih in samomoru. Avicii in njegov produkcijski tim se nikoli niso izogibali uporabi tujega materiala in tudi po njegovi smrti se ta trend nadaljuje, saj je za SOS uporabljena interpolacija pesmi No scrubs od TLC. "No Scrubs" je prvi singl albuma ‘’FanMail’’ ameriške dekliške skupine TLC iz leta 1999. Takrat je bil Tim star 10 let in že dve leti mixal glasbo v svoji sobi. "No Scrubs" je požela velik mednarodni uspeh. Postala je skupinin tretji ‘number-one’ hit in jim prislužil že drugo nominacijo za Grammy Award. "No Scrubs" je ena njihovih podpisnih pesmi in na lestvici desetletja za leta 1990–99, je "No Scrubs" pristala na 33. mestu. Malce ji še prisluhnimo, saj je očitno bila všeč tudi Avicii-ju, saj jo je vključil v nabor materiala za album, ki so ga po njegovi smrti dokončali sopisci in jo vključili v prvi singl z posthumnega albuma, SOS.
Neveljaven email naslov