Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Kdaj in kdo se je spomnil, da naj politiki nosijo čelade med polaganjem temeljnega kamna, ni natančno znano
Kdaj in kdo se je spomnil, da naj politiki nosijo čelade med polaganjem temeljnega kamna, ni natančno znano
Najprej seveda čelade. Če jih nosijo med obiskom tovarn, človek še razume. V tovarni lahko politiku vedno kaj pade na glavo. Ampak kaj lahko pade na glavo pomembnežem na prazni njivi? Kolikor razumemo, naložba greenfield pomeni prav to. V Mariboru gre za prvovrstno kmetijsko zemljo in po televizijskih posnetkih sodeč ni v zraku ničesar, kar bi lahko padlo na vse te, vzorno v čelade odete politične glave. Argument, da je v bližini letališče, tudi ne vzdrži kritične presoje; kot vemo, mariborsko letališče ni namenjeno pristajanju in vzletanju letal! Mariborski nogometaši, edini uporabniki letališča, pa imajo pred seboj le še en let. Čemu torej čelade? Lahko bi predpostavili, da so udeleženci pod vtisom ljudske vraže o nebu, ki nam bo padlo na glavo; a kaj, ko je vraža le literarni izraz za veliko in neizogibno katastrofo. Misel na katastrofo pa pri polaganju temeljnega kamna ni v pomoč …
Kar zadeva trenutno politično-zidarsko modo je prišlo do temeljnega premika. Letošnja kolekcija išče vzore pri policajih in gasilcih in voznikih, ki se jim je pokvaril avto. Oblikovalec je mariborsko polaganje oplemenitil z brezrokavniki v rumeni fluorescentni barvi in z materiali, ki iščejo svoj navdih v plastiki. Odsevni jopič v kombinaciji z belo čelado nagovarja samozavestnega moškega, ki ve, kaj hoče, in je za to pripravljen tudi seči v denarnico. Ob tem naj poudarimo, da je kolekcija, razen čelade in jopiča, presenetljivo klasična. Dvodelne temne obleke in nizki črni čevlji. Se pravi, če politiku med polaganjem temeljnega kamna Magne pade kaj na glavo, jo bo odnesel brez poškodb, bog ne daj pa, da mu kaj pade na nogo.
Kočevje je bilo v modnem smislu veliko bolj klasično. Prav tako bele – če to ni sumljivo – čelade so nosili tudi v Kočevju. In tudi tam ni bilo nad glavami ničesar, kar bi lahko padlo dol. Zaradi tujega investitorja so bili nekateri modeli bolj eksotični, drugače pa je bil glavna zvezda seveda spet premier. Je pa modni oblikovalec veliko več truda posvetil modnim dodatkom in reviji sami.
Modeli in revija v Mariboru so se zdeli nekoliko zmedeni, v Kočevju pa je vladal strogi red. Ob beli čeladi je oblikovalec poskrbel za revolucijo, ki jo redko vidimo tudi na večjih in bolj odmevnih revijah, kot sta Pariz in Milano. Politiki so namreč v roke dobili lopate. Sodobne lopate, navdahnjene z delavsko lopato, ki se estetsko naslanja na klasično slovensko »šauflo!« Le da so bile kočevske izdelane iz bele jelke in črnega, kvalitetnega jeseniškega železa. Manekeni so jih lepo kombinirali še z enim modnim dodatkom, zeleno samokolnico, tako imenovano »šajtrgo«! Lopato je še posebno samozavestno nosil premier, kot antologijska pa nam bo v spominu ostala podoba, ko so vsi modeli ob koncu revije staknili lopate, tako da so oblikovali veliko železno srce in se s tem na simbolni ravni zavezali k nadaljevanju investicijskega sodelovanja in skrbi za modo.
Kot veste, je moda na političnih dogodkih, sploh pa med polaganjem temeljnega kamna, rezanjem traku in podobnim bila v preteklem obdobju pri nas zelo zanemarjena. Bivši sistem ni temu posvečal nobene pozornosti … Če se le spomnimo pokojnega maršala, kako neugledno je postavil temeljni kamen za krško nuklearko! Ne le, da ni nosil čelade; bil je povsem razoglav in če spomin ne vara, je bila v tujini takrat modna javnost nad tem zgrožena.
Na srečo imajo sedanji politiki za modo na gradbišču več posluha in če ne zaradi drugega, se naslednjih naložb greenfield veselimo kot ljubitelji mode in zagovorniki sodobne kulture oblačenja.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Kdaj in kdo se je spomnil, da naj politiki nosijo čelade med polaganjem temeljnega kamna, ni natančno znano
Kdaj in kdo se je spomnil, da naj politiki nosijo čelade med polaganjem temeljnega kamna, ni natančno znano
Najprej seveda čelade. Če jih nosijo med obiskom tovarn, človek še razume. V tovarni lahko politiku vedno kaj pade na glavo. Ampak kaj lahko pade na glavo pomembnežem na prazni njivi? Kolikor razumemo, naložba greenfield pomeni prav to. V Mariboru gre za prvovrstno kmetijsko zemljo in po televizijskih posnetkih sodeč ni v zraku ničesar, kar bi lahko padlo na vse te, vzorno v čelade odete politične glave. Argument, da je v bližini letališče, tudi ne vzdrži kritične presoje; kot vemo, mariborsko letališče ni namenjeno pristajanju in vzletanju letal! Mariborski nogometaši, edini uporabniki letališča, pa imajo pred seboj le še en let. Čemu torej čelade? Lahko bi predpostavili, da so udeleženci pod vtisom ljudske vraže o nebu, ki nam bo padlo na glavo; a kaj, ko je vraža le literarni izraz za veliko in neizogibno katastrofo. Misel na katastrofo pa pri polaganju temeljnega kamna ni v pomoč …
Kar zadeva trenutno politično-zidarsko modo je prišlo do temeljnega premika. Letošnja kolekcija išče vzore pri policajih in gasilcih in voznikih, ki se jim je pokvaril avto. Oblikovalec je mariborsko polaganje oplemenitil z brezrokavniki v rumeni fluorescentni barvi in z materiali, ki iščejo svoj navdih v plastiki. Odsevni jopič v kombinaciji z belo čelado nagovarja samozavestnega moškega, ki ve, kaj hoče, in je za to pripravljen tudi seči v denarnico. Ob tem naj poudarimo, da je kolekcija, razen čelade in jopiča, presenetljivo klasična. Dvodelne temne obleke in nizki črni čevlji. Se pravi, če politiku med polaganjem temeljnega kamna Magne pade kaj na glavo, jo bo odnesel brez poškodb, bog ne daj pa, da mu kaj pade na nogo.
Kočevje je bilo v modnem smislu veliko bolj klasično. Prav tako bele – če to ni sumljivo – čelade so nosili tudi v Kočevju. In tudi tam ni bilo nad glavami ničesar, kar bi lahko padlo dol. Zaradi tujega investitorja so bili nekateri modeli bolj eksotični, drugače pa je bil glavna zvezda seveda spet premier. Je pa modni oblikovalec veliko več truda posvetil modnim dodatkom in reviji sami.
Modeli in revija v Mariboru so se zdeli nekoliko zmedeni, v Kočevju pa je vladal strogi red. Ob beli čeladi je oblikovalec poskrbel za revolucijo, ki jo redko vidimo tudi na večjih in bolj odmevnih revijah, kot sta Pariz in Milano. Politiki so namreč v roke dobili lopate. Sodobne lopate, navdahnjene z delavsko lopato, ki se estetsko naslanja na klasično slovensko »šauflo!« Le da so bile kočevske izdelane iz bele jelke in črnega, kvalitetnega jeseniškega železa. Manekeni so jih lepo kombinirali še z enim modnim dodatkom, zeleno samokolnico, tako imenovano »šajtrgo«! Lopato je še posebno samozavestno nosil premier, kot antologijska pa nam bo v spominu ostala podoba, ko so vsi modeli ob koncu revije staknili lopate, tako da so oblikovali veliko železno srce in se s tem na simbolni ravni zavezali k nadaljevanju investicijskega sodelovanja in skrbi za modo.
Kot veste, je moda na političnih dogodkih, sploh pa med polaganjem temeljnega kamna, rezanjem traku in podobnim bila v preteklem obdobju pri nas zelo zanemarjena. Bivši sistem ni temu posvečal nobene pozornosti … Če se le spomnimo pokojnega maršala, kako neugledno je postavil temeljni kamen za krško nuklearko! Ne le, da ni nosil čelade; bil je povsem razoglav in če spomin ne vara, je bila v tujini takrat modna javnost nad tem zgrožena.
Na srečo imajo sedanji politiki za modo na gradbišču več posluha in če ne zaradi drugega, se naslednjih naložb greenfield veselimo kot ljubitelji mode in zagovorniki sodobne kulture oblačenja.
Tokrat o razvejanem sindikalnem gibanju, ki je zajelo našo državo. Najprej se je oglasil sindikat poštnih delavcev. Povedali so, da so proti ukinjanju poštnih poslovalnic. Potem se je oglasil sindikat policistov Slovenije. Povedali so, da imajo dovolj, da jih žalijo in šikanirajo. Oboje je seveda letelo na slovensko vlado. Oziroma na gospodarsko in notranje ministrstvo. Ko smo že mislili, da gre za reden tedenski sindikalni izbruh, se je oglasil še sindikat nemških ovčarjev. Na tiskovni konferenci so potožili, da si ne znajo predstavljati sveta brez poštarjev in policajev. In ker vemo, da vlada ne upošteva ne poštnega in ne policijskega sindikata, obstaja možnost, da bo prisluhnila vsaj nemškim ovčarjem. Do neke mere je neverjetno, kako so se zakleti nasprotniki združili v branjenju dostojanstva vseh vpletenih. In še bolj neverjetno je, kako lahko nemški ovčarji razumejo koncept sobivanja in soodvisnosti v družbi, vlada pa ga ne more.
Do pred nekaj dnevi je bila unovčena četrtina bonov in s prigodno slovesnostjo so na Počivalškovem ministrstvu proslavili vrnitev polmilijontega bona v naročje proračuna.
Hoteli smo že na počitnice. Loviti sončne žarke in viruse, ko je prihitela še zadnja novica, ki je upala, da ji bomo posvetili nekaj stavkov kakovostne analize. Pred nekaj meseci se je že tretja posadka podala na nemogočo misijo ustanovitve pokrajin na Slovenskem. Odprava je obsojena na neuspeh, in to vedo vsi, ki se naloge lotevajo. Lotevajo pa se je, ker smo menda zakonodajno in civilizacijsko zavezani, da bomo pokrajine ustanovili.
Danes pa nekaj z uporabno vrednostjo. Ker Slovenci tako disciplinirano nosimo maske, je nekatere še do pred kratkim očitne fenomene danes težje prepoznati in se proti njim boriti. Sem prav gotovo spadajo komunisti. Odkar smo vsi pod maskami, je komuniste izjemno težko prepoznati in zato nam bo prav prišel priročnik, ki je pred kratkim izšel pri eni naših založb. Priročnik, prebrala naj bi ga vsaj petina Slovencev, je v knjigarnah skoraj razprodan in razgrabili so ga tudi po knjižnicah … Zato na Valu 202 za naše poslušalce povzemamo glavne poudarke, ki naj bodo tako povabilo na branje kot tudi praktični nasvet za boj proti komunistom.
Počasi se navajamo na novo normalnost, ob tem da že stara ni bila najbolj normalna. Ampak kot vse novo, je nova normalnost še manj normalna, kot je bila stara. Na primer: nova normalnost predvideva, da bi bile morebitne volitve epidemiološka katastrofa, medtem ko so bile volitve v stari normalnosti samo demokratična katastrofa. In ker je nova normalnost postala naša realnost, se zdi, da bi se morali potruditi in iz nje potegniti največ, kar lahko. Kar pomeni, da bi jo bilo dobro unovčiti. Kajti to, da nas nova normalnost ekonomsko ubija, smo – vsaj upajmo – preživeli že med epidemijo … Zdaj ko smo se je že privadili, pa se zdi smiselno novo normalnost postaviti na trg in pogledati, ali nam lahko vrne vsaj del prihodkov, ki nam jih je pobrala marca in aprila. In kako drugače unovčiti novo normalnost kot s pomočjo turizma.
Slovenski kralj "Zmago" je ponovno udaril. Zlonamerno in vedno bolj vplivno pleme teoretikov zarote trdi, da je Zmago udaril zato, ker je želel opozoriti nase. Da se je snemanja sproščenega pogovora med prijatelji še kako zavedal. In da je menil, kako bo s šokantnimi izjavami ponovno obrnil pozornost nase, na slovensko nacionalno stranko in tako naprej in tako nazaj. Ampak ker se pri nas ukvarjamo z družbeno analizo, se moramo na teoretski ravni posvetiti izjavam čilega poslanca, človeka in misleca.
V globalnem svetu citatov Slovenci ne pomenimo nič. Kar ni nobena tragedija. Kot narod smo majhni, citati pa so plod tisočletij civilizacije. Je pa tudi res, da smo bolj nagnjeni k ljudskim rekom ...
V praznični maniri valovske obletnice nekaj modrih misli o gibanju in o tem, kam kaj gre. Za Val 202 vemo: že jutri proti devetinštirideseti obletnici in nato proti Abrahamu. Večje vprašanje je, kam gre Slovenija.
Danes bomo na radiu govorili o televiziji. Kar je dosti bolj obetavno, kot če bi na televiziji govorili o radiu. Javna objava zločinov radikalizira vse vpletene in boj, ki bi se moral odviti znotraj istitucij sistema, ampak če rasističnega nasilja ne bi videli, se mar ne bi zgodilo?
Poglejmo resnici v oči: edini, našega plemena, ki je znal z Avstrijci, je bil Martin Krpan. Vse pred njim in vse za njim pa same šleve. Tako se s svetlim spominom na sekanje lip, vlačenje konjev čez prag in na obglavljenje turške nadaljevanke lotimo današnje analize. O "Avstro" bomo govorili, ker že vsi ostali govorijo o "Ogrski".
Ko spremljamo ukrepe državnega intervencionizma in političnega diletantizma po vsem svetu, lahko mirne vesti napišemo, da je socializem zmagal. Je pa res, da je kapitalizem dobil več oskarjev.
Prestopi poslancev so težko razumljivi, saj se poslanec med kandidaturo z vso svojo človeško, državljansko, strokovno in politično etiko postavi za interese in stališča določene stranke. Zaradi teh načel je na strankarski listi tudi izvoljen in če to stranko nato zapusti in se preseli v drugo politično okolje, začutijo njegovi volivci ščemenje v predelu trtice ter napenjanje kože v ušesih.
Zadnje tedne se vsi pogosto sprašujemo, kaj se ogaja s slovensko politiko. Zdi se, da ji gre na otročje, a dogajanje še lažje razložimo s fenomenom razlagalca žurov iz osemdesetih.
V Zapisih iz močvirja tokrat razmišljamo o maturi, ki ne pomeni zgolj konca srednješolskega izobraževanja, temveč je tudi začetek študija. Od tega, kako jo posameznik opravi, je odvisna njegova študijska in pozneje poklicna pot. O letošnji maturi pa je danes jasno le to, da bo takšna, kot je bila teh zadnjih nekaj desetletij.
Če kaj med krizo bije v oči, potem so to z lahkoto izrečena stališča, mnenja in misli. Blebetanje je v časih normalnosti povsem neškodljivo in celo pripomore k barvitosti javnega prostora, v težkih časih pa naj bi bila vsaka beseda, vsako stališče, celo vsak tvit izrečeni s premislekom. Celo naša oddaja, znana po sumljivih stališčih in ohlapnih ocenah, se drži te prastare resnice, ki sicer obstaja samo kot teoretični model. V praksi pa zmaguje tista resnica, ki v nadaljevanju postane prva žrtev vojne.
Kot kaže, bomo odslej vedno bolj sproščeni in sproščanje epidemioloških ukrepov bo pri tem zelo pomagalo. Mimogrede; davna želja trenutnih oblastnikov po sproščeni Sloveniji se uresničuje v maniri, ki je ni nihče pričakoval.
Nova ljubljenka slovenskih src, kmetijska ministrica in Desusova predsednica, je apelirala na slovensko javnost, naj pomaga kmetom. Stvar je namreč v tem, da letos na naša polja zaradi virusa ne morejo priti sezonski delavci iz tujine in ker so kmetje v težavah, je ministrica pozvala vse "mlajše upokojence, študente, brezposelne in delavce na čakanju ter vse tiste, ki se radi gibljejo in so radi na svežem zraku," naj priskočijo na pomoč slovenskemu kmetijstvu.
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Marko Radmilovič sedi v samoizolaciji in razmišlja. Koronavirus nam je pokazal, kako enostavna je naša civilizacija, čeprav smo dolga desetletja mislili, da je zapletena.
Marjan Jerman je bil novinar. In ko s cmokom v grlu sledimo poklonom, ki jih dobiva v javnosti, naj povemo, zakaj in čemu je bil novinar. Preprosto zato, ker ni zmogel biti nič drugega; ker Marjan je novinarstvo živel. Po njegovih besedah bi lahko bil tudi pilot, a električni drogovi tam nekje na Dolenjskem se s tem ne strinjajo. Bil je novinar in z vsakim vlaknom, z vsakim vdihom, tako tudi zadnjim, je bil predan javnosti.
Neveljaven email naslov