Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Izrek "dve muhi na en mah" se zdi pri včerajšnjem odstopu celo nekoliko konservativen. Miro Cerar je včeraj pobil toliko mrčesa, kot mu ga ni uspelo v celotnem mandatu in resnično vprašanje, ki se zastavlja, je: "Kaj zdaj?"
Vsak posameznik, ki ima dostop do javnega prostora, se mora danes izraziti o odstopu premiera
Javna analiza odstopa preprosto spada zraven; je eden tistih lažnih pojavov, ki našo družbo vsaj na zunaj delajo podobno starim demokracijam. A v analizi je treba najprej na začetek. In na začetku stojijo klasični tipi slovenske politike. V slovensko politiko večinoma rinejo ali neumni ali hudobni. Žal imamo tudi nekaj nesrečnih kombinacij obojega. Potem je v zadnjem času opaziti naraščanje zanimanja za politiko med ljudmi, ki ne morejo pravilno izgovoriti črke “r“, kot tudi med tistimi, ki so imeli z mamo v otroštvu specifičen odnos.
In kar je najbolj presenetljivo: Miro Cerar ni nič od naštetega. Javni glas ga je označil za cmeravega, neodločnega … kar sicer ni najhuje, kar se lahko zgodi politiku na Slovenskem. In res; ob odstopu se ni zmogel nehati čuditi, kako njegova kompromisarska in po njegovem uspešna politika ni požela splošne hvale med prebivalstvom. Odgovor na njegovo vitje rok k nebu ponuja celotna slovenska zgodovina, zato danes le na kratko ugotovimo, kako je ljudstvo jamračev za jamrača obsodilo človeka, ki je javno izjavil, da ne jamra …
A po včerajšnjem odstopu se lahko tudi ljubiteljski politični analitiki vprašamo bistveno vprašanje: “Ali ni vse to bilo le del načrta?“
Ni treba biti posebej pronicljiv, da ugotoviš, kako je premierjev odstop njegova ne najbolj zrela, niti ne najbolj načelna, vsekakor pa najbolj zvita, taktična, celo strateško politična odločitev do zdaj.
Zdaj – ali se mu je posrečilo po pravilu o slepih kurah, ali je vse načrtoval, kar pomeni, da se je politike priučil, ali pa je ravnal instinktivno, kar spet pomeni, da je našel do zdaj skrit politični občutek. V vsakem primeru: dobro zanj!
Kaj se je torej včeraj zgodilo?
Na najbolj očitni ravni se je premier predstavil kot žrtev. Da so žrtve simpatične, je dolgo znana resnica s športnih bojišč; mogoče je pretirana trditev, da je pred volitvami Miro Cerar kot žrtev okrepil svojo pozicijo, vsekakor pa je oslabil pozicije konkurentov. Svojih koalicijskih partnerjev zagotovo.
Še vedno precej očitno: apologete alternativne rešitve drugega tira, ki so tokratni poskus gradnje uspešno blokirali, je z odstopom odpihnil s slovenskega političnega prizorišča. Kar Kovačič in kompanija razumejo kot zmago, je samo v zmago preoblečen poraz!
Po kategoričnem stališču državne volilne komisije predvidevamo, da je bitka za referendumski datum izgubljena, s tem je izgubljen tudi kvorum in novi trije milijoni, ki letijo skozi okno, bodo sprožili negodovanje šparovne javnosti. Politično je referendum, po grobi oceni bo mesec dni pred državnozborskimi volitvami, strel v koleno vseh političnih strank, razen, uganili ste, premiera Cerarja, ki v referendumski kampanji lahko samo obiskuje medije in soočenja ter flagrantno ponavlja: “Saj sem vam rekel!”
In še: nekatere politične ali interesne skupine je Cerar z včerajšnjim nastopom osmešil – kar pa se tudi ne zgodi prav pogosto. Sindikati so prav komično izviseli in bodo imeli zdaj, spet po grobi oceni, vsaj deset mesecev časa za analiziranje svojih napak. Med njimi so prav gotovo pričeske nekaterih stavkajočih učiteljic. Posebno, čeprav samo osebno zadoščenje pa je odstopajoči premier najbrž dosegel tudi do nekaterih posameznikov, ki jih je legenda o njegovi neodločnosti v žaru boja ponesla čez mejo dobrega okusa. Pri tem mislimo na vaje v slogu, ki se jih je na proslavah šel vrh slovenske kulture, ali sedenje ob mizi in na intonacijo vprašanj, ki si ju je privoščil glavni parlamentarni preiskovalec bančne luknje.
Izrek “dve muhi na en mah” se zdi pri včerajšnjem odstopu celo nekoliko konservativen. Miro Cerar je včeraj pobil toliko mrčesa, kot mu ga ni uspelo v celotnem mandatu in resnično vprašanje, ki se zastavlja, je: “Kaj zdaj?”
A pravzaprav ima odstopajoči predsednik vlade dve možnosti in nobena ni prav slaba …
Po športnem zgledu se lahko na vrhuncu povsem umakne iz politike; bati se je, da če gre v volilno tekmo, bo razvodenel včerajšnje zmagoslavje. Politično zrelo bi bilo predati stranko recimo predsedniku parlamenta in oditi v pravniška nebesa na zabavo s hurijami … Ako pa bo vztrajal in se na čelu stranke udeležil volitev, njegove delnice danes kotirajo neprimerno višje, kot so včeraj.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Izrek "dve muhi na en mah" se zdi pri včerajšnjem odstopu celo nekoliko konservativen. Miro Cerar je včeraj pobil toliko mrčesa, kot mu ga ni uspelo v celotnem mandatu in resnično vprašanje, ki se zastavlja, je: "Kaj zdaj?"
Vsak posameznik, ki ima dostop do javnega prostora, se mora danes izraziti o odstopu premiera
Javna analiza odstopa preprosto spada zraven; je eden tistih lažnih pojavov, ki našo družbo vsaj na zunaj delajo podobno starim demokracijam. A v analizi je treba najprej na začetek. In na začetku stojijo klasični tipi slovenske politike. V slovensko politiko večinoma rinejo ali neumni ali hudobni. Žal imamo tudi nekaj nesrečnih kombinacij obojega. Potem je v zadnjem času opaziti naraščanje zanimanja za politiko med ljudmi, ki ne morejo pravilno izgovoriti črke “r“, kot tudi med tistimi, ki so imeli z mamo v otroštvu specifičen odnos.
In kar je najbolj presenetljivo: Miro Cerar ni nič od naštetega. Javni glas ga je označil za cmeravega, neodločnega … kar sicer ni najhuje, kar se lahko zgodi politiku na Slovenskem. In res; ob odstopu se ni zmogel nehati čuditi, kako njegova kompromisarska in po njegovem uspešna politika ni požela splošne hvale med prebivalstvom. Odgovor na njegovo vitje rok k nebu ponuja celotna slovenska zgodovina, zato danes le na kratko ugotovimo, kako je ljudstvo jamračev za jamrača obsodilo človeka, ki je javno izjavil, da ne jamra …
A po včerajšnjem odstopu se lahko tudi ljubiteljski politični analitiki vprašamo bistveno vprašanje: “Ali ni vse to bilo le del načrta?“
Ni treba biti posebej pronicljiv, da ugotoviš, kako je premierjev odstop njegova ne najbolj zrela, niti ne najbolj načelna, vsekakor pa najbolj zvita, taktična, celo strateško politična odločitev do zdaj.
Zdaj – ali se mu je posrečilo po pravilu o slepih kurah, ali je vse načrtoval, kar pomeni, da se je politike priučil, ali pa je ravnal instinktivno, kar spet pomeni, da je našel do zdaj skrit politični občutek. V vsakem primeru: dobro zanj!
Kaj se je torej včeraj zgodilo?
Na najbolj očitni ravni se je premier predstavil kot žrtev. Da so žrtve simpatične, je dolgo znana resnica s športnih bojišč; mogoče je pretirana trditev, da je pred volitvami Miro Cerar kot žrtev okrepil svojo pozicijo, vsekakor pa je oslabil pozicije konkurentov. Svojih koalicijskih partnerjev zagotovo.
Še vedno precej očitno: apologete alternativne rešitve drugega tira, ki so tokratni poskus gradnje uspešno blokirali, je z odstopom odpihnil s slovenskega političnega prizorišča. Kar Kovačič in kompanija razumejo kot zmago, je samo v zmago preoblečen poraz!
Po kategoričnem stališču državne volilne komisije predvidevamo, da je bitka za referendumski datum izgubljena, s tem je izgubljen tudi kvorum in novi trije milijoni, ki letijo skozi okno, bodo sprožili negodovanje šparovne javnosti. Politično je referendum, po grobi oceni bo mesec dni pred državnozborskimi volitvami, strel v koleno vseh političnih strank, razen, uganili ste, premiera Cerarja, ki v referendumski kampanji lahko samo obiskuje medije in soočenja ter flagrantno ponavlja: “Saj sem vam rekel!”
In še: nekatere politične ali interesne skupine je Cerar z včerajšnjim nastopom osmešil – kar pa se tudi ne zgodi prav pogosto. Sindikati so prav komično izviseli in bodo imeli zdaj, spet po grobi oceni, vsaj deset mesecev časa za analiziranje svojih napak. Med njimi so prav gotovo pričeske nekaterih stavkajočih učiteljic. Posebno, čeprav samo osebno zadoščenje pa je odstopajoči premier najbrž dosegel tudi do nekaterih posameznikov, ki jih je legenda o njegovi neodločnosti v žaru boja ponesla čez mejo dobrega okusa. Pri tem mislimo na vaje v slogu, ki se jih je na proslavah šel vrh slovenske kulture, ali sedenje ob mizi in na intonacijo vprašanj, ki si ju je privoščil glavni parlamentarni preiskovalec bančne luknje.
Izrek “dve muhi na en mah” se zdi pri včerajšnjem odstopu celo nekoliko konservativen. Miro Cerar je včeraj pobil toliko mrčesa, kot mu ga ni uspelo v celotnem mandatu in resnično vprašanje, ki se zastavlja, je: “Kaj zdaj?”
A pravzaprav ima odstopajoči predsednik vlade dve možnosti in nobena ni prav slaba …
Po športnem zgledu se lahko na vrhuncu povsem umakne iz politike; bati se je, da če gre v volilno tekmo, bo razvodenel včerajšnje zmagoslavje. Politično zrelo bi bilo predati stranko recimo predsedniku parlamenta in oditi v pravniška nebesa na zabavo s hurijami … Ako pa bo vztrajal in se na čelu stranke udeležil volitev, njegove delnice danes kotirajo neprimerno višje, kot so včeraj.
Danes pa o nenavadno uspešni letini sezonskih ovadb. Ovadbe so običajno enakomerno razporejene čez vse leto, a letos so se, najverjetneje zaradi zelo vlažne pomladi, razmnožile čez vse razumne meje.
Današnjo neambiciozno analizo objavljamo za vsak primer. Za vsak primer, če se bo 450 turških delavcev res naselilo v Orehku pri Postojni. Za vsak primer, če bodo za njih res zgradili kontejnersko naselje, ki bo popolnoma samooskrbno. In za vsak primer, če bodo imeli ti delavci resnično omejeno gibanje.
Premier nas pošilja v Venezuelo in ljudstvo, ki nasprotuje ali njemu, ali njegovi vladi, ali njegovi stranki je užaljeno. Mnogi so celo ogorčeni. Ampak ogorčeni, razočarani, celo jezni smo brez temeljitega premisleka. In če vsi ostali režimski mediji molčijo, se moramo vprašati v naši skromni oddaji: "Je to res tako slaba ideja?" Ali še drugače: "Je selitev v Venezuelo res nekaj najslabšega, kar se lahko zgodi velikemu delu Slovencev?"
Danes bomo poskušali v maniri najbolj svetlih tradicij raziskovalnega novinarstva povezati na videz dva povsem nepovezana dogodka. Najprej je tu napoved ameriške vlade, da bo razkrila vse tajne dokumente o obstoju neznanih letečih predmetov, nato pa imamo smernice za kongres Slovenske demokratske stranke, ki predvidevajo, da se bo v Sloveniji obudila državljanska vojna.
Kar nekaj vprašanj se odpira zainteresirani javnosti ob izobešeni izraelski zastavi na poslopju vlade. Na mnoga je odgovorila naša odlična dopisniška mreža, na nekatera, tista najzagonetnejša, pa odgovarjamo v naši oddaji.
Danes pa je na vrsti zelo popularna in oblegana rubrika "Poslušalci sprašujejo, mi odgovarjamo." Zanimivo je, da so vsa prispela pisma vsebovala enako vprašanje. Naša zvesta poslušalca nas naprošata, da z močjo družboslovne analize poskusimo priti do dna najnovejšemu protokolarnemu darilu republike Slovenije, ki bodo manšetni gumbi z vgraviranim karantanskim črnim panterjem.
Ali je torej mogoče, da so na Gregorčičevi stopili po poteh Led Zeppelinov in recimo Eaglesov in skrili Satana v kredit? Kaj nam s tem sporočajo?
Vodenje epidemije so v počitniškem tednu prevzeli tisti, od katerih bi to človek najmanj pričakoval.
Danes se še ne zavedamo, da je enotno ogorčen odziv na ustanovitev superbogataške in ekskluzivne nogometne lige edini enoten politični odziv združene Evrope v vsej njeni zgodovini.
Danes – ob šmarnici, ki se kisa po kleteh, in šmarnici, ki cveti po gozdovih – o drugi najbolj smrtonosni kombinaciji na Slovenskem. To je angleščina v kombinaciji s slovensko politiko.
Ni je bolj normalne stvari, kot če domoljubna organizacija v sodelovanju z medijsko hišo organizira kviz o poznavanju zgodovine naroda.
Kje so študentje? Kje so visokošolski učitelji? In kje so univerze?
Injekcijske igle, ki smo jih včasih medijsko zaznali le, če so se narkomani preveč približali vrtcem, zadnje tedne vladajo našim ekranom. Boj za cepivo je hud in kot virus sam omogoča najrazličnejše interpretacije. Ker pa te niso naša domena, se posvetimo trdnim dejstvom, kar od nas zahteva uravnoteženo poročanje.
Te dni pričakujemo v Sloveniji komisijo za ugotavljanje dejstev o slovenski medijski krajini. Uradni naziv je v skladu z bruseljsko modo sicer daljši – po sistemu, da daljše je ime, večji je pomen določene komisije. Komisijo je k nam povabil premier, sestavljali pa jo bodo, predvidevamo, medijski strokovnjaki Evropske komisije.
Danes pa nekaj o kreganju na internetu, oziroma o kreganju na tamkajšnjih platformah. Kreganje je vgrajeno v samo srž internetnih platform in kot uči zgodovina, so se prvi skregali lektorji. Ker gre za izobražene in civilizirane ljudi, je od njihovega prepira ostalo uradno pojasnilo, da je šlo med člani lektorskega društva za različna mnenja o tem, ali naj na slovenskem za Facebook, Twitter, Instagram in tovarišijo uporabljamo "družbena" ali pa "družabna" omrežja. Kot je v slovenščini pogosto, ni zmagal nihče, oziroma ni nihče izgubil, zato danes pišoči, kot tresoči dijak pred tablo upa na slovnično amnestijo: "Dovoljeno je oboje!"
Eden izmed državnih podsistemov se zadnje mesece intenzivno razvija, zato je čas, da se posvetimo slovenski policiji.
Danes pa v pomanjkanju tehtnejših novic nekaj paberkov iz sveta znanosti. Najprej k jezikoslovju. Jezikovni inštitut pri SDS je za trenutek odložil delo pri izbiri primerne kitice Zdravljice za himno in posegel v samo strukturo jezika. Predlagajo novo terminologijo, kjer bi se slovnično število dvojine po novem poimenovalo dualizem.
Danes pa še kratek pogled na preteklo glasovanje o nezaupnici. Politične analize bomo prepustili političnim komentatorjem, ki jim je nezaupnica pravkar pognojila njivo za nov cikel kolobarjenja. Mi se bomo posvetili preprosti mehaniki, kajti menimo, da se ključ do razumevanja ne le obstoja ali padca vlade, temveč tudi do stanja demokracije v naši deželi ne skriva v rezultatu, temveč v postopku.
Ker so lani ni bilo tradicionalnih brucevanj, ki študentsko in profesorsko populacijo po navadi odrešijo nepotrebne revolucionarnosti, je korona zalomila situacijo tudi v visokem šolstvu. Neke vrste krizo je bilo za pričakovati, a resne napetosti so se začele, ko je vladi skoraj uspelo ukiniti akademsko leto in bi na tisoče maturantov skoraj končalo na "sončni upravi". Kot je v navadi ob takšnih slavnostnih priložnostih, je zastavo nosil naš premier in kot je še sploh v navadi, je za priložnost izumil kuplet ali dovtip, ki ima velik potencial, da postane narodno blago. Do takrat pa je postal viralen, kot se imenuje vseprisotnost takšnega ocvirka na medmrežju.
V naslednjih mesecih Slovenijo čakata dva izjemno zahtevna logistična podviga. V prvem se mora predsednik vlade skregati z vsakim državljanom posebej; v drugem pa moramo precepiti prebivalstvo. Povedano natančneje; predsedniku vlade se ni treba skregati s svojimi volivci, tako da bo čredna imunost na predsednika vlade nastopila nekje pri osemdesetih odstotkih skreganih. Kot je znano, pa bomo čredno imunost proti covidu-19 dosegli pri sedemdesetih odstotkih precepljenega prebivalstva.
Neveljaven email naslov