Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Minister, ki ima na skrbi devetdeset odstotkov vašega življenja, vam mora, če se želite poročiti, za to izdati primerno potrdilo.
Minister, ki ima na skrbi devetdeset odstotkov vašega življenja, vam mora, če se želite poročiti, za to izdati primerno potrdilo
Med epidemijo doživljamo številne, za posameznika tudi zelo neprijetne omejitve. Je pa po stari modrosti v vsakem slabem tudi nekaj dobrega. Taka je recimo omejena, če že ne skoraj prepovedana sklenitev zakonskih zvez. Po začasnem epidemiološkem ukrepu je treba za sklenitev zakonske zveze dobiti dovoljenje pristojnega ministrstva. In na nesrečo je to ministrstvo, ki je odgovorno tako za družino, kot za socialo, kot za delo in kot za enake možnosti. Torej; minister, ki ima na skrbi devetdeset odstotkov vašega življenja, vam mora, če ste res prepričani, da se želite poročiti, za to izdati primerno potrdilo. Omejitve za sklenitev zveze pred matičarjem so radikalne, nanašajo pa se na število svatov in na priče – izmed vseh kategorij, ki jih morate izpolniti pred oltarjem, pa je najbolj zabavna tista, ki omenja nujnost poroke.
V javnosti se je razvila živahna razprava o tem ukrepu in glavni so nasprotniki omejitev, ki po navadi brijejo norce iz vlade; ampak kot je navada, so to počeli brez pravih podatkov in kar počez. Naša naloga je torej, da ukrep natančno analiziramo in ga razložimo tudi tisti javnosti, ki nima dostopa do Twitterja.
Najprej naj se strinjamo s tistimi, ki zabavljajo čez to, da je ukrep prišel pod ministra za delo. Se strinjamo, da je resor neposrečen … Bolj modro bi bilo, da bi sklenitve zakonske zveze odobravalo obrambno ministrstvo, če ne Tonin, pa vsaj ministrstvo za zdravje. Obe bi bili smiselni, če bi sledili popularnima krilaticama, da je "zakon borba" in pa opazki, ko ženin prijateljem napove poroko: "Kaj si bolan?!"
Če pa je dovoljenje za sklenitev zakonske zveze že pristalo na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, pa je tudi povsem upravičeno. Vsak zakon ima svojo komponento v pisarnah ministrstva, ki se ukvarja z družino; in žal imajo nekateri zakoni svoj odmev tudi v pisarnah ministrstva, ki se ukvarja s socialnimi zadevami. Še največ pa ima povprečen slovenski zakon opraviti s pisarnami, ki se na ministrstvu ukvarjajo z delom. Ni malo zakoncev, še več pa je takšnih zakonskih terapevtov, ki trdijo, da je za zakon treba ves čas delati. Če za zakon delaš, pa avtomatično spadaš pod ministrstvo za delo! Pa ne le to … "Odnos je treba graditi," pravijo nasveti v pogrošnih časopisih, na televizijskih programih in v metru tovrstne literature slovenskih javnih knjižnic; in kam sodi "graditev", če ne na ministrstvo za delo? Mogoče bi bilo graditev zakona sicer vključiti tudi pod ministrstvo za gospodarstvo, a čim je odnos med moškim in žensko okarakteriziran kot gospodarska dejavnost, obstaja možnost, da se vanj vključi ministrstvo za notranje zadeve.
Torej; odkar imamo sklenitev zakonske zveze na ministrstvu za delo, se veliko lažje pojasnijo tudi nekatere stranpoti zakonskega življenja. Vemo, kako boleča je lahko razveza zakona. In ta stigma, ki se ji reče ločitev, je grozeča le, dokler se jo obravnava znotraj ministrstva za družino – ali bog ne daj ministrstva za socialne zadeve ... Čim pa razveza zakona preide na ministrstvo za delo, dobi takoj drugačen predznak …
Stranki v postopku nenadoma nista več "ločenca", temveč povsem sprejemljivo "brezposelna"!
In če smo že pri tem; ker je statistično gledano razvez zakona skoraj tri tisoč, se pravi, da se loči skoraj vsak drugi poročeni par, bi veljalo določiti epidemiološki protokol tudi za razveze; saj gre prav tako za zelo pogost dogodek. Na srečo pa je narava razveze zakona takšna, da gre za epidemiološko povsem varen postopek ... Stranke upoštevajo strogo socialno distanco, skoraj nikoli se razveze ne udeležijo več kot štirje ljudje; po razvezi pa tudi niso v navadi večja praznovanja.
In kot je bilo veliko smeha, ko so odgovorni zapisali, da so dovoljene le nujne poroke, bi po drugi strani morali oznako "nujno" jemati smrtno resno, ko gre za ločitve.
Še to; eden bivših pravosodnih ministrov je malo podražil sedanjega notranjega ministra, kako da je videti nujna poroka. In minister si je privoščil majhen lapsus; ker pač noben od njegovih svetovalcev – tako Kangler kot Mahnič – ni izurjen v lekturi, še manj v slovenščini, je pojasnil, da se oznaka nujno nanaša na trenutke, ko je sklenitev zakonske zveze potrebna, da ne bi katera od konservativnih slovenskih babic čudno pogledala, ko bi se rodil nedonošenček. Pri čemer je minister seveda zamenjal izraza "nedonošenček" in "izvenzakonski otrok" … Kar žal ni največji lapsus Hojsovega ministrovanja …
Če smemo dodati: kako pa bo ta – sklepamo, konservativni par – pojasnil konservativni babici, da je povsem liberalno spočel potencialnega pankrta že pred poročno nočjo? Hočemo reči; tudi konservativne babice, oziroma sploh konservativne babice, znajo še kako dobro odšteti devetmesečno nosečnost od šestih mesecev nujnega zakona …
Je pa res, da bi minister za delo moral izdajati dovoljenja za sklenitev zakonske zveze pod oznako nujno za tiste konservativne pare, ki so se znašli zaprti v svojih stanovanjcih, konservativnost pa jim onemogoča, da bi se posvetili katerikoli drugi zabavi, razen gledanju televizije, pletenju, branju in molitvi.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Minister, ki ima na skrbi devetdeset odstotkov vašega življenja, vam mora, če se želite poročiti, za to izdati primerno potrdilo.
Minister, ki ima na skrbi devetdeset odstotkov vašega življenja, vam mora, če se želite poročiti, za to izdati primerno potrdilo
Med epidemijo doživljamo številne, za posameznika tudi zelo neprijetne omejitve. Je pa po stari modrosti v vsakem slabem tudi nekaj dobrega. Taka je recimo omejena, če že ne skoraj prepovedana sklenitev zakonskih zvez. Po začasnem epidemiološkem ukrepu je treba za sklenitev zakonske zveze dobiti dovoljenje pristojnega ministrstva. In na nesrečo je to ministrstvo, ki je odgovorno tako za družino, kot za socialo, kot za delo in kot za enake možnosti. Torej; minister, ki ima na skrbi devetdeset odstotkov vašega življenja, vam mora, če ste res prepričani, da se želite poročiti, za to izdati primerno potrdilo. Omejitve za sklenitev zveze pred matičarjem so radikalne, nanašajo pa se na število svatov in na priče – izmed vseh kategorij, ki jih morate izpolniti pred oltarjem, pa je najbolj zabavna tista, ki omenja nujnost poroke.
V javnosti se je razvila živahna razprava o tem ukrepu in glavni so nasprotniki omejitev, ki po navadi brijejo norce iz vlade; ampak kot je navada, so to počeli brez pravih podatkov in kar počez. Naša naloga je torej, da ukrep natančno analiziramo in ga razložimo tudi tisti javnosti, ki nima dostopa do Twitterja.
Najprej naj se strinjamo s tistimi, ki zabavljajo čez to, da je ukrep prišel pod ministra za delo. Se strinjamo, da je resor neposrečen … Bolj modro bi bilo, da bi sklenitve zakonske zveze odobravalo obrambno ministrstvo, če ne Tonin, pa vsaj ministrstvo za zdravje. Obe bi bili smiselni, če bi sledili popularnima krilaticama, da je "zakon borba" in pa opazki, ko ženin prijateljem napove poroko: "Kaj si bolan?!"
Če pa je dovoljenje za sklenitev zakonske zveze že pristalo na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, pa je tudi povsem upravičeno. Vsak zakon ima svojo komponento v pisarnah ministrstva, ki se ukvarja z družino; in žal imajo nekateri zakoni svoj odmev tudi v pisarnah ministrstva, ki se ukvarja s socialnimi zadevami. Še največ pa ima povprečen slovenski zakon opraviti s pisarnami, ki se na ministrstvu ukvarjajo z delom. Ni malo zakoncev, še več pa je takšnih zakonskih terapevtov, ki trdijo, da je za zakon treba ves čas delati. Če za zakon delaš, pa avtomatično spadaš pod ministrstvo za delo! Pa ne le to … "Odnos je treba graditi," pravijo nasveti v pogrošnih časopisih, na televizijskih programih in v metru tovrstne literature slovenskih javnih knjižnic; in kam sodi "graditev", če ne na ministrstvo za delo? Mogoče bi bilo graditev zakona sicer vključiti tudi pod ministrstvo za gospodarstvo, a čim je odnos med moškim in žensko okarakteriziran kot gospodarska dejavnost, obstaja možnost, da se vanj vključi ministrstvo za notranje zadeve.
Torej; odkar imamo sklenitev zakonske zveze na ministrstvu za delo, se veliko lažje pojasnijo tudi nekatere stranpoti zakonskega življenja. Vemo, kako boleča je lahko razveza zakona. In ta stigma, ki se ji reče ločitev, je grozeča le, dokler se jo obravnava znotraj ministrstva za družino – ali bog ne daj ministrstva za socialne zadeve ... Čim pa razveza zakona preide na ministrstvo za delo, dobi takoj drugačen predznak …
Stranki v postopku nenadoma nista več "ločenca", temveč povsem sprejemljivo "brezposelna"!
In če smo že pri tem; ker je statistično gledano razvez zakona skoraj tri tisoč, se pravi, da se loči skoraj vsak drugi poročeni par, bi veljalo določiti epidemiološki protokol tudi za razveze; saj gre prav tako za zelo pogost dogodek. Na srečo pa je narava razveze zakona takšna, da gre za epidemiološko povsem varen postopek ... Stranke upoštevajo strogo socialno distanco, skoraj nikoli se razveze ne udeležijo več kot štirje ljudje; po razvezi pa tudi niso v navadi večja praznovanja.
In kot je bilo veliko smeha, ko so odgovorni zapisali, da so dovoljene le nujne poroke, bi po drugi strani morali oznako "nujno" jemati smrtno resno, ko gre za ločitve.
Še to; eden bivših pravosodnih ministrov je malo podražil sedanjega notranjega ministra, kako da je videti nujna poroka. In minister si je privoščil majhen lapsus; ker pač noben od njegovih svetovalcev – tako Kangler kot Mahnič – ni izurjen v lekturi, še manj v slovenščini, je pojasnil, da se oznaka nujno nanaša na trenutke, ko je sklenitev zakonske zveze potrebna, da ne bi katera od konservativnih slovenskih babic čudno pogledala, ko bi se rodil nedonošenček. Pri čemer je minister seveda zamenjal izraza "nedonošenček" in "izvenzakonski otrok" … Kar žal ni največji lapsus Hojsovega ministrovanja …
Če smemo dodati: kako pa bo ta – sklepamo, konservativni par – pojasnil konservativni babici, da je povsem liberalno spočel potencialnega pankrta že pred poročno nočjo? Hočemo reči; tudi konservativne babice, oziroma sploh konservativne babice, znajo še kako dobro odšteti devetmesečno nosečnost od šestih mesecev nujnega zakona …
Je pa res, da bi minister za delo moral izdajati dovoljenja za sklenitev zakonske zveze pod oznako nujno za tiste konservativne pare, ki so se znašli zaprti v svojih stanovanjcih, konservativnost pa jim onemogoča, da bi se posvetili katerikoli drugi zabavi, razen gledanju televizije, pletenju, branju in molitvi.
Iz močvirja zremo proti najnovejši vohunski aferi. In še pred začetkom: dobri dve desetletji, kar traja pričujoča oddaja, vsako sezono poročamo o najnovejši vohunski aferi. Tako da je neumestno, celo od kakovostne analitične oddaje, kot je naša, pričakovati izum tople vode. A najnovejša vohunska afera je vseeno edinstvena, ker se tokrat prvič pogovarjamo o imenih.
Kaznovanje držav, ki kršijo osnovne človekove pravice, s pomočjo ignoriranja njihovega turizma, ni tako naivna in nesmiselna poteza.
Danes iz močvirja Danes pa pogled navzgor, kjer si bomo za naslednjih nekaj minut s pticami delili nebo. Zlom Adrie je le še eden izmed kamenčkov na večno makadamski cesti slovenske prometne politike. Podoba je, kot da nič ne deluje in celo večni optimist Galileo bi izgubil upanje, da bi se v slovenskem prometu kaj premaknilo. Poglejmo: železnice so zanič, avtobusni promet je v razsulu, avtoceste zatrpane in kolesarskih poti ni. Edino, kar resnično deluje, edina panoga, ki se razvija in napreduje ter prinaša dobiček, je rečni promet. Ladjice na Ljubljanici so velikanski uspeh slovenskega javnega prometa in če bi hoteli slediti trendu, bi namesto drugega tira morali zgraditi rečni kanal Soča–Sava–Drava.
Sledi nekaj trenutkov za zunanjo politiko in medsosedske odnose. In seveda nekaj trenutkov za odbojko. Navdušena nad uspešnimi igrami slovenskih odbojkarjev se je tudi slovenska politika odločila za blokiranje. Kot je znano, le dobro blokiranje ob dobrem servisu in seveda sprejemu prinaša rezultat. Zato bomo blokirali Hrvate pri vstopu v schengenski prostor. Hrvatje zatrjujejo, da je njihov vstop v shengen že dogovorjen, slovenska politika pa se bo odzvala politično. Tako javnost kot politika sta zaploskali, ker se politično delovanje sliši kot nekaj izjemno odločnega, celo nevarnega.
Po edini svetli tradiciji, ki jo premore sumljiva preteklost naše oddaje, se ob jesenski vključitvi v ponovno kroženje ozremo nazaj. Na poletne mesece, ko naj se ne bi nič dogajalo. Pa se je dogajalo in akoravno je bila akcija predsednika SLS Marjana Podobnika o ponujenih 500 evrih za ustreljenega volka prečesana od spredaj in od zadaj, menimo, da celovita analiza te nenavadne ponudbe vsem oboroženim le ni bila narejena. In čeprav gre za drezanje v osje gnezdo, je tema po našem skromnem mnenju vredna vedno novih obravnav in vedno novih javnih soočanj.
Danes še zadnjič, preden se odprejo nebeška vrata dopusta. In prav o slednjem bo tekla beseda. Gabariti dopusta so znani. Etimološko pomeni dopust delati nič. Ali pa vsaj čim manj. Kar je dobrodošla sprememba od delavnega procesa, ko delamo mnogo. Ali celo preveč. Vendar novi časi, nove navade. Dopust se je v minulih desetletjih dramatično spremenil. Spremenil tako, da ga skoraj več ne prepoznamo. Povedano drugače; dopust je padel na glavo.
Oddelek, ali pisarna, ali ministrstvo, ali komisariat za širitev je najbolj brezvezno ministrstvo v evropski vladi. Mogoče je bolj brezvezno le še tisto za pravno državo. A ministrstvo, ki se uradno imenuje "Evropska soseska politika in širitvena pogajanja", je ob ministrstvu za "Raziskovanje rude in tratenje časa", ki so ga njega dni promovirali pri Alanu Fordu, z naskokom najbolj brezvezno ministrstvo v zgodovini nepotrebnih, odvečnih in brezveznih ministrstev. In prav za to področje bomo kandidirali Slovenci.
Zgodovina nam daje prav in bilo bi dobro, ko bi jo na upravnem sodišču poznali: ekstremne ideologije dvajsetega stoletja so se rodile, predvsem pa so uspevale na stadionu med slabim koncertom. Piše: Marko Radmilovič
Naše najbolj priljubljeno praznično opravilo je stanje na avtocesti v avtomobilski koloni. Piše: Marko Radmilovič
Čeprav so se večino stvari fantje med seboj že zmenili na Twitterju, je mogoče čas, da situacijo pogledamo še v konvencionalnih medijih. V tistih, v katerih nam je kmalu za umreti, kot nam prerokujejo apologeti spletnega življenja. Raje kot oblikuje plakate slovenska politična desnica le še strelja v lastno koleno.
Najboljše delovno mesto na planetu je menda čuvaj plaže na izgubljenem otoku s turkiznim morjem, kjer se vsak mesec zberejo kandidatke za modno revijo spodnjega perila. Drugo najboljše delovno mesto na planetu je evropski komisar. Seveda pa je posledično najslabše delovno mesto biti šef vseh teh komisarjev. Kot da si policaj na križišču v Babilonu. Glosa Marka Radmiloviča.
Na obupen in pretenciozen način poskušamo razložiti, čemu se je na tisoče Slovencev odpravilo v Italijo gledat Primoža Rogliča in Jana Polanca.
Gorenje, našo diko in ponos, ki smo ga, kot kaže danes, slabo vodili in upravljali Slovenci, so prevzeli Kitajci. Po novoreku se jim pravi "strateški lastniki", kar se sliši nekoliko bolje kot samo "lastniki". Kako je s Kitajci, vemo: uspešno ultrakapitalistično gospodarstvo, ki je spojeno z uspešno ultrakomunistično oblastjo.
V Sloveniji imamo avtobusno džunglo; veliko število avtobusnih prevoznikov in majhno število avtobusnih potnikov. Povedano drugače; v zadnjih dveh desetletjih smo naredili le korak naprej od avtobusov, ki so imeli sprevodnike, od šoferjev, ki so imeli brke, in od avtobusnih sedežev, ki so imeli pepelnike.
Evroskepticizem imamo na Slovenskem, hvala bogu, izdatno obdelan; kar nekaj člankov in diplomsko delo ali dve govorita o njem. A zdi se, da je o temi še vedno potrebnega nekaj zdravega razmisleka.
Najlepši primer vsesplošnega nazadovanja družbe sta dve vroči debati, ki prežemata javnost. Tista o nevarnostih obveznega cepljenja otrok je med nami že nekaj let, ona o parkirnih mestih za invalide pa je čisto sveža.
Rešujemo problem sobivanja drobnice oziroma kmetijske proizvodnje s prostoživečimi zvermi.
Jordan Peterson je tisti Kanadčan, ki je prepričan, da se da uspešno živeti, če upoštevaš dvanajst pravil. Če živite po trinajstih pravilih, je eno preveč, če po enajstih je eno premalo. Slavoj Žižek pa je tisti Slovenec, ki zanimivo govori angleško, a še bolj zanimivo govori slovensko. Ob tem, da sta globalno znana in cenjena intelektualca, sta tudi medijski osebi in po mnenju fanov najpametnejša predstavnika svojega naroda.
Podoba je, da se pomembnost v slovenski politiki veča s tem, koliko so ti Hrvati pripravljeni prisluškovati. Če parafraziramo: “Povej mi, kdo ti prisluškuje, in povem ti, kdo si!”
Užaljenost po navadi ostane za zidovi predsedniške palače, skupijo pa jo samo predsednikovi PR svetovalci … Užaliti predsednika do nediplomatskega reagiranja diplomacije je torej viden uspeh slovenskega novinarstva.
Neveljaven email naslov