Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Le nekaj ur pred sobotnim slavnostnim odprtjem Evropske prestolnice kulture (EPK) so bile mariborske ulice prazne in nič ni kazalo, da smo se pripeljali v središče največjega kulturnega dogajanja v samostojni Sloveniji. Ljudi pač ni bilo. Majhne, nevsiljive umetniške intervencije, kot je bil denimo prižig velikih svetlobnih napisov z naslovi del Draga Jančarja ali odkritje lesene skulpture Dragice Čadež (vse kot male uverture v večerno dogajanje) , so ostale ne le nevsiljive, temveč neopažene. In tarča precej začudenih tujih novinarjev.
Namreč, njim so popoldne ostale vsaj fotografije in posnetki, nam pa vprašanje ali je naša kultura res tako na psu, oziroma, kaj nas dela tako apatične, da raje ždimo doma pred televizijskimi zasloni, kot pa se udeležimo tako pomembnega dogodka?
Kljub vsemu pa je 200 akreditiranih novinarjev s cele Evrope in pričakovanje večernega slavja na prenovljenem Trgu Leona Štuklja, kamor se je steklo kar nekaj proračunskih denarcev, navdajal vse, ki smo prišli posnet reportažo z upanjem, da bomo odprli okna …
Tadej Toš, Polona Juh in Marko Mandič so z mislimi Milana Jesiha in Toneta Pavčka ter drugih velikih Slovencev vlekli rdečo nit slavnostnega odprtja EPK-ja, ki se je odvil pod režisersko taktirko Mateja Filpčiča. Zavrtimo skupaj človeka v sebi, ker to rabimo, ker je to – v teh kriznih časih – naša edina naslonitev oziroma upanje.
___________________________________________________________________________
Vabljeni k ogledu otvoritvene prireditve Evropska prestolnica kulture Maribor 2012, ki jo je na Prvem programu prenašala Televizija Slovenija.
___________________________________________________________________________
Od himne in svečanosti … do nostalgije in žura
Kriza, zmanjšan proračun, odstopi, preveliki honorarji, domnevna korupcija, nepotizem … to so okoliščine, s katerimi se je soočal EPK in ki jih bo moral reševati tudi v prihodnje. A sobotni večer na prenovljenem Trgu Leona Štuklja je dal možnost za kratek odmik. Maja Keuc je otvorila večer s slovensko himno, Rok Golob z orkestrom je dal prireditvi ritem, sopranistka Martina Zadro svečanost, Akademska folklorna skupina Študent in Akadamski pevski zbor Maribor domačnost, Tomi Meglič pa udarnost in nostalgijo. Po zaključku uradne prireditve, kjer so bili številni ugledni gostje skupnih in nasprotnih stališč in nazorov, pa je nastopila še skupina DAN D, ki je ponudila žur.
Kultura je najmočnejša industrija slovenskega naroda, je nekoč dejal pisatelj Luis Adamič. Na njegovo misel je spomnil tudi predsednik Danilo Türk. In to je misel, ki bi nas morala motivirati. Pa nas bo? Bomo zaradi nadvse pomembnega statusa Evropske prestolnice kulture, ki si jo v letošnjem letu delimo s Portugalsko, znali globlje, tehtneje in pogosteje razmišljati o kulturi, ji dajati več prostora, predvsem pa – bomo znali biti bolj kulturni?
[slickr-flickr search=”sets” set=”72157628915705603″ type=”thumbnails” captions =”on” descriptions=”on” sort=”name”]
Le nekaj ur pred sobotnim slavnostnim odprtjem Evropske prestolnice kulture (EPK) so bile mariborske ulice prazne in nič ni kazalo, da smo se pripeljali v središče največjega kulturnega dogajanja v samostojni Sloveniji. Ljudi pač ni bilo. Majhne, nevsiljive umetniške intervencije, kot je bil denimo prižig velikih svetlobnih napisov z naslovi del Draga Jančarja ali odkritje lesene skulpture Dragice Čadež (vse kot male uverture v večerno dogajanje) , so ostale ne le nevsiljive, temveč neopažene. In tarča precej začudenih tujih novinarjev.
Namreč, njim so popoldne ostale vsaj fotografije in posnetki, nam pa vprašanje ali je naša kultura res tako na psu, oziroma, kaj nas dela tako apatične, da raje ždimo doma pred televizijskimi zasloni, kot pa se udeležimo tako pomembnega dogodka?
Kljub vsemu pa je 200 akreditiranih novinarjev s cele Evrope in pričakovanje večernega slavja na prenovljenem Trgu Leona Štuklja, kamor se je steklo kar nekaj proračunskih denarcev, navdajal vse, ki smo prišli posnet reportažo z upanjem, da bomo odprli okna …
Tadej Toš, Polona Juh in Marko Mandič so z mislimi Milana Jesiha in Toneta Pavčka ter drugih velikih Slovencev vlekli rdečo nit slavnostnega odprtja EPK-ja, ki se je odvil pod režisersko taktirko Mateja Filpčiča. Zavrtimo skupaj človeka v sebi, ker to rabimo, ker je to – v teh kriznih časih – naša edina naslonitev oziroma upanje.
___________________________________________________________________________
Vabljeni k ogledu otvoritvene prireditve Evropska prestolnica kulture Maribor 2012, ki jo je na Prvem programu prenašala Televizija Slovenija.
___________________________________________________________________________
Od himne in svečanosti … do nostalgije in žura
Kriza, zmanjšan proračun, odstopi, preveliki honorarji, domnevna korupcija, nepotizem … to so okoliščine, s katerimi se je soočal EPK in ki jih bo moral reševati tudi v prihodnje. A sobotni večer na prenovljenem Trgu Leona Štuklja je dal možnost za kratek odmik. Maja Keuc je otvorila večer s slovensko himno, Rok Golob z orkestrom je dal prireditvi ritem, sopranistka Martina Zadro svečanost, Akademska folklorna skupina Študent in Akadamski pevski zbor Maribor domačnost, Tomi Meglič pa udarnost in nostalgijo. Po zaključku uradne prireditve, kjer so bili številni ugledni gostje skupnih in nasprotnih stališč in nazorov, pa je nastopila še skupina DAN D, ki je ponudila žur.
Kultura je najmočnejša industrija slovenskega naroda, je nekoč dejal pisatelj Luis Adamič. Na njegovo misel je spomnil tudi predsednik Danilo Türk. In to je misel, ki bi nas morala motivirati. Pa nas bo? Bomo zaradi nadvse pomembnega statusa Evropske prestolnice kulture, ki si jo v letošnjem letu delimo s Portugalsko, znali globlje, tehtneje in pogosteje razmišljati o kulturi, ji dajati več prostora, predvsem pa – bomo znali biti bolj kulturni?
[slickr-flickr search=”sets” set=”72157628915705603″ type=”thumbnails” captions =”on” descriptions=”on” sort=”name”]
Če vas pot na morje pelje na, ali mimo Cresa, si lahko v tamkajšnjem muzeju do konca julija ogledate razstavo, posvečeno tovarni za predelavo rib Plavica, ki jo je muzej pripravil v sodelovanju z ZRC SAZU. Zgodovino tovarn ribjih konzerv, in to, kako so vplivale na družbo, že nekaj let raziskuje kulturologinja dr. Iva Kosmos, raziskovalka na Inštitutu za kulturne in spominske študije na ZRC SAZU, ki je tudi ena od soavtoric knjige Zgodbe iz konzerve o zgodovini predelave in konzerviranja rib na severovzhodnem Jadranu. Kaj pa Iva Kosmos priporoča v branje? Za roman Ujemi zajca obstaja izjemno zanimanje, prevodi se vrstijo, Lano Bastašić pa razglašajo za Eleno Ferrante Balkana.
Klovna ne bo? Brez skrbi. Klovn ni odšel nikamor, samo omislil si je svoj domači šotor in nekaj časa od daleč opazoval Svet. Mesto za vragolije mu je posodil Klovnbuf – 16. mednarodni festival sodobne klovnade in novega cirkusa. Kako stati na rokah in hoditi? Kako žonglirati z nogami in kako postaviti pravi cirkuški šotor? Imamo pri nas sploh cirkuški podmladek in kakšne so razmere za mlade cirkusante?
Ko se je 24. februarja 2022 začela ruska agresija na Ukrajino, je bil prvi gost v studiu Vala 202, ki je dogajanje postavil v kontekst bil zunanjepolitični novinar Radia Slovenija Miha Lampreht.
Idejo za branje ima Nika Gabrovšek, producentka in programska svetovalka Klovnbufa, mednarodnega festivala sodobne klovnade in novega cirkusa. Letošnji festival, ki bo že 16. po vrsti, se bo začel ta ponedeljek s celodnevnim programom na Kongresnem trgu in v parku Zvezda v Ljubljani. Od 9-ih do 21-ih bodo tam na sporedu cirkuške predstave in delavnice za mlade in stare, na katerih boste lahko naučili veščin žongliranja, ravnotežja in zračnih disciplin. To bo šele začetek festivala, ki bo vse do 25. junija na različnih prizoriščih v Ljubljani ponudil pisane dogodke.
Kompleks Križank je ena osrednjih arhitekturnih znamenitosti ter kulturnih prizorišč naše prestolnice. Takšne, kot jih poznamo danes, so dokoncno prenovili in odprli 10. junija 1955. Prenova Križank je bila Plečnikovo zadnje delo, samo ureditev prostora pa so kasneje dograjevali tudi drugi arhitekti.
Kino Otok - Isola Cinema je eden najbolj trdoživih filmskih festivalov. Poteka v Izoli, a ker je lahko vsako mesto tudi otok, se festivalu s projekcijami letos pridružujejo še štirje otoški sateliti art kinematografi v Cerknici, Idriji, Sežani in Tolminu. Skupaj je v program uvrščenih 120 filmov.
Opozarjamo na knjigo in razstavo dveh dokumentarističnih fotografov. Knjigo Istanbul: Obrazi svobode, ki jo predstavlja fotografinja Manca Juvan. In razstavo Kot tu in onkraj, ki jo pripravlja fotograf Borut Krajnc.
V tokratnih Kulturnicah Nina Zagoričnik predstavlja letošnje prejemnike Plečnikove nagrade, medalj in študentskih štipendij, ki so jih maja razglasili na vrtu Plečnikove hiše v Ljubljani. Plečnikovo nagrado so prejeli Matjaž Bolčina, Ernest Milčinović in Jan Žonta iz ARP studia za projekt šolske knjižnice na Osnovni šoli Vič. Medalje pa so šle v roke ustvarjalcev projekta enote Čebelica v Vrtcu Kočevje, projekta Krater – tipologija mestne divjine in projekta slovenskega paviljona na mednarodni arhitekturni razstavi v Benetkah leta 2021 z naslovom "Skupno v skupnosti: 70 let zadružnih domov kot družbene infrastrukture".
Cenzura je izčrpna in večno aktualna tema. V zgodovini srečevanj med Slovenci in cenzuro je obdobje med vladavino Jožefa II. in prvo svetovno vojno, ki je prinesla konec monarhije, eno najbolj zanimivih in dinamičnih. Ob odprtju razstave Slovenci in cesarska cenzura od Jožefa II. do prve svetovne vojne v Narodni in univerzitetni knjižnici se bomo vprašali, kako so cenzurirali slovenske avtorje od Linharta do Cankarja, pa tudi, kateri pisatelj je s pisanjem v zapor spravil največ svojih urednikov.
S podelitvijo zlatih palm se izteka še zadnji, enajsti dan, najbolj prestižnega filmskega festivala v francoskem Cannesu. Kako se bo odločila žirija med mojstri kot so Wim Wenders, Wes Anderson, Ken Loach, Nuri Bilge Ceylan, Aki Kaurismaki ali med režiserkami kot sta Aliče Rohrwacher ali mnogo mlajša Remata Toulaye Sy iz Tunizije, edina s prvencem v glavnem tekmovalnem programu. Najbrž težko, razmišlja Nina Zagoričnik, ki se oglaša iz Cannesa.
V senci nekaterih dreves se začenja 19. Knjižnica pod krošnjami. Koordinatorka in vodja Gaja Naja Rojec v branje priporoča delo Janet Frame z naslovom Vstopate v človeško srce.
V mestu na francoski rivieri se odvija kultni filmski festival, kjer se filmi potegujejo za zlato palmo.
Narobe obrnjen pisoar na podstavku, performans hoje v ravni črti, instalacija iz odpadnih materialov in slika, polita z barvo. Pa antični tempelj, renesančna freska, baročni kip in realistični portret. Kateri produkti človekovega kreativnega uma nosijo umetniško vrednost in kdo o tem odloča? Obstaja jasna in trdna meja med umetnostjo in obrtjo ali po drugi strani med umetnostjo in provokacijo? Je nek predmet, ki prestopi galerijski prag, samodejno umetniško delo? Lahko umetna inteligenca ustvarja umetnost?
Piran je znova filmsko prizorišče. V teh dneh snemajo mladinski film Tartinijev ključ v režiji Vincija Voguea Anžlovarja. Zgodba je nastala po knjižni predlogi Romana Kukoviča, ki jo recenzije opisujejo kot "Ko Poletje v školjki sreča DaVincijevo šifro". V mladinski kriminalki, kjer se dogodki zapletajo v kotičkih obmorskega starega mesta, se srečujeta dobro in zlo, socialna neenakost, obenem pa se med junaki tkejo trdne vezi prijateljstva, sodelovanja ter prvih ljubezni.
Če sanjarite o francoskem rogljičku in kavi ter ob tem dodate še film, se je treba odpraviti na Azurno obalo. Jutranjo razglednico s svetovno znanega filmskega festivala v Cannesu je poslala Nina Zagoričnik.
Docent doktor Igor Žunkovič poučuje na oddelku za primerjalno književnost in literarno teorijo na filozofski fakulteti univerze v Ljubljani. Raziskovalno se ukvarja z dramatiko, kulturno zgodovino in sodobno literarno teorijo. Je avtor knjige Evolucija in literatura ter prevajalec knjig Kako se literatura igra z možgani Paula Armstronga in O izvoru zgodb Briana Boyda. Kljub širokemu opusu in zanimanju pa se rad vedno znova vrača k izbranemu klasiku, ki vam ga tokrat priporoča v branje. Igor Žunkovič, ki se raziskovalno veliko ukvarja z deli Gregorja Strniše, v branje priporoča njegovo dramo Driada.
Nina Zagoričnik neposredno ob otvoritvi slovenskega pavilijona na 18. beneškem arhitekturnem bienalu.
Največji in najprestižnejši med festivali bo letos za en dan krajši, a še vedno z istim številom devetnajstih filmov v glavnem tekmovalnem programu. Kot se za gostiteljico spodobi, ima Francija največ filmov in koprodukcij v vseh programih festivala, med njimi pa ni niti enega iz Rusije ali Ukrajine. Razlog je znan, ni pa znano, zakaj se selektorji tudi letos niso odločili za poslane slovenske filme.
Nad Novo Gorico ob slovenko-italijanski meji so leta 1978 postavili napis iz kamnov NAŠ TITO, ki vse od takrat sproža polemike. Kamne so večkrat premikali, napis uničili ali spremenili. Tako je na pobočju Sabotina že pisalo NAŠ MIR, SLO, celo NAŠ FIDO.
Gradbišča so prostori, kjer za ograjo skupaj sobivajo ljudje različnih profilov: gradbeni delavci, projektanti, investitorji, vodje gradbišč in mnogi drugi. Delajo v vseh letnih časih na vročem soncu, snegu ali v deževnem vremenu. Ali sploh še kje obstaja kakšno mesto brez gradbišč? Najbrž ne, pravi arhitektka Maruša Zorec, ki s svojim timom sodelavcev spremlja potek dela na šestih različnih gradbiščih po Sloveniji. Vsako od njih nosi zgodbo že od prej, pri vseh primerih gre za prenovo in ne za novo gradnjo objektov.
Neveljaven email naslov