Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Včeraj dopoldne je na ljubljanskih Poljanah potekala prireditev, imenovana "Poljane pojejo", ki jo že peto leto zapored organizirajo Društvo upokojencev Poljane, Dom upokojencev Center in Četrtna skupnost Center. Dogodek je med seboj povezal različne generacije in ustanove, od vrtca do doma upokojencev, vsem pa je skupna ljubezen do petja. Kako je pred štirimi leti sploh prišlo do ideje za to majsko prireditev, je Juretu Čepinu povedala Jera Grobelnik, direktorica doma upokojencev Center.
Včeraj dopoldne je na ljubljanskih Poljanah potekala prireditev, imenovana “Poljane pojejo”, ki jo že peto leto zapored organizirajo Društvo upokojencev Poljane, Dom upokojencev Center in Četrtna skupnost Center. Dogodek je med seboj povezal različne generacije in ustanove, od vrtca do doma upokojencev, vsem pa je skupno veselje do petja. Kot je povedala direktorica doma upokojencev Center, Jera Grobelnik, je bila ideja za ta dogodek povezana z dnevom mladosti, 25. majem.
To je hkrati tudi dan našega doma, zato smo malo prilagajali in potem je prišla ideja, da preko pesmi združimo vse generacije. Vsi, vrtci, šole in upokojenci v okolici se izredni radi udeležujejo te prireditve. Tudi program je tradicionalen, preko petja in pesmi povežemo vrtce, osnovne šole, srednje šole, zaposlene z območja Poljan in naše stanovalce doma ter upokojence dnevnih centrov – skratka od najmlajših do najstarejših, ki še radi pojejo.
Nastop najmlajših
foto: Jure Čepin
Pobudnica prvega srečanja pred štirimi leti je bila gospa Marinka Kapelj, predsednica društva upokojencev Poljane, ki je tudi tokrat aktivno sodelovala pri organizaciji. Povezala se je z delovno terapevtko iz doma in skupaj sta sestavili program, namenjen vsem, ki radi zapojejo.
Mislim, da so bili udeleženci zelo zadovoljni, saj so nastopali pred dokaj veliko množico. Tisti, ki pa so prišli poslušat, pa so bili zagotovo zelo veseli. Zanimivo je, kako z užitkom starejši spremljamo “mularijo” iz vrtca – ti otroci so za našo generacijo izredno ljubko doživetje. Vsekakor drugo leto zgodbo ponovimo!
Solistki z Gimnazije Poljane
foto: Jure Čepin
Da je prireditev potekala gladko in brez zapletov, je poskrbela Saša Novak, delovna terapevtka v domu upokojencev Poljane, ki z gospo Marinko vsako leto vabi vse pevske skupine s področja Poljan,ustvari program in ga tudi povezuje.
Na začetku je bilo nekoliko težje pridobiti vse nastopajoče, začeli smo s pisnimi povabili, potem jih je bilo treba tudi poklicati in malo prepričevati, ker je pa zdaj to že peto srečanje, takšnih problemov ni več. Vsako leto se nam kdo na novo pridruži, poskušamo dodati tudi kakšno posebno točko – letos so bile to osnovnošolke s tapkanjem po mizi – tako da je prireditev vsako leto pestrejša.
Z letošnjimi nastopi so bili zadovoljni tudi obiskovalci. Upokojenka Štefka, ki se prireditve udeleži vsako leto, je pohvalila nove pridobitve in več zborovskih nastopov. Nad številnimi obiskovalci pa je bila navdušena tudi gospa Ana, ki že peto leto zapored sodeluje v pevskem zboru Doma upokojencev Poljane.
Danes smo zapeli tri pesmi, najprej “Gremo na Pokljuko”, nato “Prinesi mi rože” in na koncu še “Orglice”. Vsi nastopajoči, čeprav imamo visoka leta – tudi že čez 90 nekateri – in so morda nekoliko dementni, imamo voljo do petja in smo zelo radi v pevskem zboru. Danes je bilo neverjetno veliko ljudi in to nas zelo veseli.
Prireditve, kakršna je “Poljane pojejo”, so dokaz, da leta ne predstavljajo nobene ovire za pevsko udejstvovanje in da lahko različne generacije medsebojno sodelujejo pri stvareh, ki so jim pri srcu.
883 epizod
Oddaja STORŽ - Starejši v tretjem obdobju renesanse življenja - odkriva številne plasti življenja v zreli dobi - od družbenih pomenov in ekonomskih posledic staranja prebivalstva, aktivnosti starejših ljudi, njihove vključenosti v družbo, možnosti ponovne zaposlitve, medgeneracijskega sodelovanja do rekreativnih dejavnosti, izobraževanja za starejše, zdravstvenih težav in modrih nasvetov znanih Slovencev. Oddaja STORŽ sicer govori o starejših, namenjena pa je vsem, ki se sprašujejo o kakovosti življenja.
Včeraj dopoldne je na ljubljanskih Poljanah potekala prireditev, imenovana "Poljane pojejo", ki jo že peto leto zapored organizirajo Društvo upokojencev Poljane, Dom upokojencev Center in Četrtna skupnost Center. Dogodek je med seboj povezal različne generacije in ustanove, od vrtca do doma upokojencev, vsem pa je skupna ljubezen do petja. Kako je pred štirimi leti sploh prišlo do ideje za to majsko prireditev, je Juretu Čepinu povedala Jera Grobelnik, direktorica doma upokojencev Center.
Včeraj dopoldne je na ljubljanskih Poljanah potekala prireditev, imenovana “Poljane pojejo”, ki jo že peto leto zapored organizirajo Društvo upokojencev Poljane, Dom upokojencev Center in Četrtna skupnost Center. Dogodek je med seboj povezal različne generacije in ustanove, od vrtca do doma upokojencev, vsem pa je skupno veselje do petja. Kot je povedala direktorica doma upokojencev Center, Jera Grobelnik, je bila ideja za ta dogodek povezana z dnevom mladosti, 25. majem.
To je hkrati tudi dan našega doma, zato smo malo prilagajali in potem je prišla ideja, da preko pesmi združimo vse generacije. Vsi, vrtci, šole in upokojenci v okolici se izredni radi udeležujejo te prireditve. Tudi program je tradicionalen, preko petja in pesmi povežemo vrtce, osnovne šole, srednje šole, zaposlene z območja Poljan in naše stanovalce doma ter upokojence dnevnih centrov – skratka od najmlajših do najstarejših, ki še radi pojejo.
Nastop najmlajših
foto: Jure Čepin
Pobudnica prvega srečanja pred štirimi leti je bila gospa Marinka Kapelj, predsednica društva upokojencev Poljane, ki je tudi tokrat aktivno sodelovala pri organizaciji. Povezala se je z delovno terapevtko iz doma in skupaj sta sestavili program, namenjen vsem, ki radi zapojejo.
Mislim, da so bili udeleženci zelo zadovoljni, saj so nastopali pred dokaj veliko množico. Tisti, ki pa so prišli poslušat, pa so bili zagotovo zelo veseli. Zanimivo je, kako z užitkom starejši spremljamo “mularijo” iz vrtca – ti otroci so za našo generacijo izredno ljubko doživetje. Vsekakor drugo leto zgodbo ponovimo!
Solistki z Gimnazije Poljane
foto: Jure Čepin
Da je prireditev potekala gladko in brez zapletov, je poskrbela Saša Novak, delovna terapevtka v domu upokojencev Poljane, ki z gospo Marinko vsako leto vabi vse pevske skupine s področja Poljan,ustvari program in ga tudi povezuje.
Na začetku je bilo nekoliko težje pridobiti vse nastopajoče, začeli smo s pisnimi povabili, potem jih je bilo treba tudi poklicati in malo prepričevati, ker je pa zdaj to že peto srečanje, takšnih problemov ni več. Vsako leto se nam kdo na novo pridruži, poskušamo dodati tudi kakšno posebno točko – letos so bile to osnovnošolke s tapkanjem po mizi – tako da je prireditev vsako leto pestrejša.
Z letošnjimi nastopi so bili zadovoljni tudi obiskovalci. Upokojenka Štefka, ki se prireditve udeleži vsako leto, je pohvalila nove pridobitve in več zborovskih nastopov. Nad številnimi obiskovalci pa je bila navdušena tudi gospa Ana, ki že peto leto zapored sodeluje v pevskem zboru Doma upokojencev Poljane.
Danes smo zapeli tri pesmi, najprej “Gremo na Pokljuko”, nato “Prinesi mi rože” in na koncu še “Orglice”. Vsi nastopajoči, čeprav imamo visoka leta – tudi že čez 90 nekateri – in so morda nekoliko dementni, imamo voljo do petja in smo zelo radi v pevskem zboru. Danes je bilo neverjetno veliko ljudi in to nas zelo veseli.
Prireditve, kakršna je “Poljane pojejo”, so dokaz, da leta ne predstavljajo nobene ovire za pevsko udejstvovanje in da lahko različne generacije medsebojno sodelujejo pri stvareh, ki so jim pri srcu.
Naš tokratni sogovornik, gospod Radovan Lango, pripoveduje zanimive zgodbe svojega življenja. Pravnika po izobrazbi zanima še marsikaj drugega, na primer zelo blizu mu je psihologija. Ima lepe spomine na vojsko, ni pa se mu težko spominjati tudi tistih manj prijaznih obdobij življenja.
Domžalska Univerza za tretje življenjsko obdobje - Društvo Lipa praznuje 25 let. Ob tej priložnosti so sinoči v prostorih Galerije Domžale odprli fotorazstavo, na prehojeno pot pa se bosta v tokratni oddaji ozrla Marjan Ravnikar in ena od mentoric.
Naš današnji sogovornik prof. dr. Marjan Pajntar je eden tistih ljudi, ki nikoli zares ne počivajo. Predvsem pa vse, kar počne, počne zares z veseljem. Pred slabima dvema mesecema je praznoval lep življenjski jubilej - 90 let. Specialist in profesor ginekologije in porodništva, zdravstveni svetnik, diplomirani psiholog in terapevt medicinske hipnoze se lahko pohvali z večdesetletnim delom, posvečenim porodnicam in njihovi bolečini. Začetnik obvladovanja bolečine s hipnozo, avtor ali soavtor več kot 350 znanstvenih in strokovnih člankov ter avtor knjige Nosečnost in vodenje poroda, je bil vodja porodniškega oddelka v kranjski bolnišnici za ginekologijo in porodništvo, 10 let je vodil tudi službo za raziskovalno delo na ljubljanski ginekološki kliniki. Je soustanovitelj evropske sekcije Mednarodnega združenja za hipnozo, zdaj neodvisne Evropske zveze za hipnozo. Vodil je projekt Kakovost v zdravstvu v Sloveniji v okviru Zdravniške zbornice. O vsem tem pripoveduje z veseljem, optimizmom in dobro voljo.
V tokratni oddaji smo spoznali gospo Bredo Zužič Žerjal. Prihaja iz Kopra in že vse življenje goji ljubezen do tujih jezikov. Ima tudi radijsko izkušnjo, saj je nekaj časa prevajala in brala stanje na cestah in mejnih prehodih ter vreme na Jadranu.
Dom upokojencev Kranj je spomladi postal nov dom tudi za našega tokratnega sogovornika. Pravzaprav ima gospod Vinko Gartnar zanimivo zgodbo. Da se je nad življenjem v domu starejših navdušil že pred upokojitvijo, namreč ni naključje. Prav sem je namreč hodil v službo - bil je kuhar.
V današnji oddaji Storž boste spoznali Benjamina Žnidaršiča, ki je izredno ustvarjalen človek in dejaven v skupnosti. Je predsednik Društva paraplegikov Istre in Krasa, pa tudi slikar, ki slika z usti, pesnik in pisatelj. Je tetraplegik, ki je na invalidskem vozičku že več kot 30 let. Pravi, da je življenje dar, ki ga je treba popolnoma izkoristiti, in da se ne smeš zapirati v svoj svet. Po 33 letih v pokoju se je letos znova zaposlil. Z Benjaminom Žnidaršičem se je pogovarjala Petra Medved.
Edvarda Kladnika v ljubljanski četrtni skupnosti Šentvid poznajo vsi. Še ko je bil zaposlen, ga je zanimalo toliko stvari, da nikoli ni prav veliko počival. Odkar je upokojen, pa se je posvetil svojim konjičkom. Izhaja namreč iz glasbene družine iz okolice Šoštanja in čeprav ni nikoli hodil v glasbeno šolo, ljubiteljsko zaigra skoraj na kateri koli instrument. V svoji prostorni in urejeni kleti hrani okoli 150 citer. Ni le zbiratelj, pač pa tudi restavrator, profesionalno pa je bil inovator. Pot do rešitev tehničnih problemov je zanj skoraj tako preprosta in premočrtna, kot je bila pot od doma v ljubljanski Litostroj. Po njegovi kleti se je z njim sprehodila Cirila Štuber.
Tokrat bo, vsaj za nekatere, naša gostja gospa, ki je več kot tri desetletja pred našimi radijskimi mikrofoni, pa tudi s TV-ekrana, nagovarjala številne poslušalce in gledalce. Številni ste se ob njeni pomoči prebujali zgodaj zjutraj ali bedeli pozno v noč. Gospo Menči Klančar, našo dolgoletno sodelavko, je obiskala in pred mikrofon povabila Karmen Štrancar Rajevec.
Naša tokratna gostja je univerzitetna diplomirana strojna inženirka in je kar 34 let v srednji tehniški šoli v Trbovljah poučevala strokovne predmete. Je tudi avtorica in soavtorica delovnih zvezkov za mehaniko, državna nagrajenka za življenjsko delo v srednjem šolstvu in soustanoviteljica S.O.S. šole. Izredno rada ima matematiko. Gostja Lucije Fatur je gospa Alenka Knez.
Gospod Leopold Rogelj ima zanimivo življenjsko zgodbo. Rojen na Uncu pri Rakeku se je izučil kar za tri poklice. Športnik po duši se je s to dejavnostjo ukvarjal vse življenje in tudi v Domu upokojencev Kranj, kjer zdaj živi, na nakaj športnih uric ni pozabil. Zadnje čase ga sicer pesti bolezen, a ostaja optimistično razpoložen. Z Lucijo Fatur sta začela pogovor o tem, kakšna je bila pot od Unca pri Rakeku do Kranja.
Gospa Ana Šimunovič je v Dom upokojencev Kranj prišla pred letom dni. Hitro se je vživela v vsakodnevne dejavnosti, s čim pa si še krajša čas, boste izvedeli v prihodnjih minutah. Luciji Fatur je najprej povedala, da je v dom prišla zaradi težav po padcu.
Na prvi šolski dan bomo v Storžu odprli še ena študijska vrata – vrata Univerze za tretje življenjsko obdobje. Trije gostje bodo predstavili novosti v novem študijskem letu, ki se sicer začne oktobra, podrobneje pa bomo spoznali dva programa – glasbeno umetnost in računalniško izobraževanje. Kako izbrati pravi program, do kdaj se lahko prijavite, kje vse po Sloveniji so lokacije Univerze za tretje življenjsko obdobje?
Gospod Dušan Hvala je svoja službena leta sicer začel prav v naši radijski hiši, kot violinist, vendar ga je kot arhitekta pot kasneje zanesla v povsem druge smeri. Da je povsod lepo, doma pa najlepše, se strinja, v pogovoru z Lucijo Fatur pa naniza še marsikateri utrinek iz svojega življenja.
Tokratno oddajo ste oblikovali poslušalke in poslušalci. Druga polovica avgusta nam ne prinaša tako zelo vročih dni, kot smo jih bili deležni mesec dni prej, vendarle poletje še vztraja, hladimo se vsak po svoje. Kako ste to vroče poletje preživeli vi? Ste morda našli kakšen še posebej hladen kotiček? Kaj počnete poleti, se veselite jeseni?
Gospa Sonja Lah je poklic učiteljice opravljala z največjim veseljem in zavzetostjo. Pravi, da je vedno poiskala stik s starši, če se je kaj zapletlo. Šolstvo jo še vedno zanima in spremlja dogajanje in spremembe tudi zdaj, ko sedem let živi v Pegazovem domu v Rogaški Slatini.
Gospa Marija Bonča je v Pegazov dom, dom za starejše v Rogaški Slatini, prišla pred skoraj natanko štirimi leti, prvega avgusta. Z zanimanjem opazuje, kaj se v Rogaški Slatini dogaja s turizmom, saj je bila vse življenje tudi sama del tega, oddajala je sobe z zajtrkom. Gostom je posvetila ves svoj čas, a ker je delo opravljala s srcem, ni bilo težko. S terase Pegazovega doma lahko vidi svojo hišo, svoj dom.
"Ko ti stekleni prah zleze med prste, se ga nikoli več ne znebiš," slikovito opiše svojo ljubezen do stekla dolgoletni direktor Steklarne Rogaška, gospod Jože Pelko. V steklarni je preživel kar 37 let. Veliko spominov na tista leta nosi v sebi in rad pripoveduje o njih. Pove tudi, da smo steklene izdelke včasih bolj cenili. Zdaj prebiva v Pegazovem domu v Rogaški Slatini, ki je prvi dom starejših novejše generacije s konceptom gospodinjskih skupin.
V teh dneh je Celje v znamenju gasilcev. Knežje mesto namreč gosti tekmovalce Gasilske olimpijade, največjega gasilskega dogodka pri nas - združuje namreč kar 198 ekip iz skoraj 200 držav. Jože Berlec ima za sabo bogato gasilsko zgodovino. Tudi nazivov je v vseh letih nabral kar nekaj: bil je poveljnik prostovoljnega gasilskega društva Kamnik, pa tamkajšnje gasilske zveze in regije Ljubljana 3, bil je podpredsednik Gasilske Zveze Slovenije in namestnik poveljnika GZS. Prav tako je bil predsednik Komisije za tehniko, s katero so izpeljali tipizacijo gasilske opreme - vozila morajo biti namreč natančno tipizirana. Bil je tudi pobudnik prvega gašenja s helikopterjem avgusta 1992. Danes upokojeni inženir strojništva pa je bil nekaj časa tudi predsednik Komisije za tekmovanja in so mu zato, kot pravi, tekmovanja še posebej blizu. Tokratna olimpijada je namreč zanj že deseta po vrsti.
Dom ob Savinji v Celju ponuja prijetno bivanje starejšim in je, kot pravijo, Dom povezanih ljudi. To potrjuje tudi naš današnji sogovornik, gospod Franc Podgoršek. V Domu je našel družbo, pestro dogajanje, pa tudi mir, če ga potrebuje. Včasih pa tudi čas za spomine.
Gospod Franjo Čevnik ima veliko spominov. Kako tudi ne, saj se mu leta nad 90 lepo dodajajo. Najbolj ga je zaznamovala druga svetovna vojna, z ljubeznijo pa se spominja družinskega življenja. Zdaj živi v Domu ob Savinji v Celju, ob koncu pogovora pa je ugotovil, česa vsega ni povedal - kako aktiven je bil v samostojni Sloveniji. A o tem ob drugi priložnosti.
Neveljaven email naslov