Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Včeraj dopoldne je na ljubljanskih Poljanah potekala prireditev, imenovana "Poljane pojejo", ki jo že peto leto zapored organizirajo Društvo upokojencev Poljane, Dom upokojencev Center in Četrtna skupnost Center. Dogodek je med seboj povezal različne generacije in ustanove, od vrtca do doma upokojencev, vsem pa je skupna ljubezen do petja. Kako je pred štirimi leti sploh prišlo do ideje za to majsko prireditev, je Juretu Čepinu povedala Jera Grobelnik, direktorica doma upokojencev Center.
Včeraj dopoldne je na ljubljanskih Poljanah potekala prireditev, imenovana “Poljane pojejo”, ki jo že peto leto zapored organizirajo Društvo upokojencev Poljane, Dom upokojencev Center in Četrtna skupnost Center. Dogodek je med seboj povezal različne generacije in ustanove, od vrtca do doma upokojencev, vsem pa je skupno veselje do petja. Kot je povedala direktorica doma upokojencev Center, Jera Grobelnik, je bila ideja za ta dogodek povezana z dnevom mladosti, 25. majem.
To je hkrati tudi dan našega doma, zato smo malo prilagajali in potem je prišla ideja, da preko pesmi združimo vse generacije. Vsi, vrtci, šole in upokojenci v okolici se izredni radi udeležujejo te prireditve. Tudi program je tradicionalen, preko petja in pesmi povežemo vrtce, osnovne šole, srednje šole, zaposlene z območja Poljan in naše stanovalce doma ter upokojence dnevnih centrov – skratka od najmlajših do najstarejših, ki še radi pojejo.
Nastop najmlajših
foto: Jure Čepin
Pobudnica prvega srečanja pred štirimi leti je bila gospa Marinka Kapelj, predsednica društva upokojencev Poljane, ki je tudi tokrat aktivno sodelovala pri organizaciji. Povezala se je z delovno terapevtko iz doma in skupaj sta sestavili program, namenjen vsem, ki radi zapojejo.
Mislim, da so bili udeleženci zelo zadovoljni, saj so nastopali pred dokaj veliko množico. Tisti, ki pa so prišli poslušat, pa so bili zagotovo zelo veseli. Zanimivo je, kako z užitkom starejši spremljamo “mularijo” iz vrtca – ti otroci so za našo generacijo izredno ljubko doživetje. Vsekakor drugo leto zgodbo ponovimo!
Solistki z Gimnazije Poljane
foto: Jure Čepin
Da je prireditev potekala gladko in brez zapletov, je poskrbela Saša Novak, delovna terapevtka v domu upokojencev Poljane, ki z gospo Marinko vsako leto vabi vse pevske skupine s področja Poljan,ustvari program in ga tudi povezuje.
Na začetku je bilo nekoliko težje pridobiti vse nastopajoče, začeli smo s pisnimi povabili, potem jih je bilo treba tudi poklicati in malo prepričevati, ker je pa zdaj to že peto srečanje, takšnih problemov ni več. Vsako leto se nam kdo na novo pridruži, poskušamo dodati tudi kakšno posebno točko – letos so bile to osnovnošolke s tapkanjem po mizi – tako da je prireditev vsako leto pestrejša.
Z letošnjimi nastopi so bili zadovoljni tudi obiskovalci. Upokojenka Štefka, ki se prireditve udeleži vsako leto, je pohvalila nove pridobitve in več zborovskih nastopov. Nad številnimi obiskovalci pa je bila navdušena tudi gospa Ana, ki že peto leto zapored sodeluje v pevskem zboru Doma upokojencev Poljane.
Danes smo zapeli tri pesmi, najprej “Gremo na Pokljuko”, nato “Prinesi mi rože” in na koncu še “Orglice”. Vsi nastopajoči, čeprav imamo visoka leta – tudi že čez 90 nekateri – in so morda nekoliko dementni, imamo voljo do petja in smo zelo radi v pevskem zboru. Danes je bilo neverjetno veliko ljudi in to nas zelo veseli.
Prireditve, kakršna je “Poljane pojejo”, so dokaz, da leta ne predstavljajo nobene ovire za pevsko udejstvovanje in da lahko različne generacije medsebojno sodelujejo pri stvareh, ki so jim pri srcu.
883 epizod
Oddaja STORŽ - Starejši v tretjem obdobju renesanse življenja - odkriva številne plasti življenja v zreli dobi - od družbenih pomenov in ekonomskih posledic staranja prebivalstva, aktivnosti starejših ljudi, njihove vključenosti v družbo, možnosti ponovne zaposlitve, medgeneracijskega sodelovanja do rekreativnih dejavnosti, izobraževanja za starejše, zdravstvenih težav in modrih nasvetov znanih Slovencev. Oddaja STORŽ sicer govori o starejših, namenjena pa je vsem, ki se sprašujejo o kakovosti življenja.
Včeraj dopoldne je na ljubljanskih Poljanah potekala prireditev, imenovana "Poljane pojejo", ki jo že peto leto zapored organizirajo Društvo upokojencev Poljane, Dom upokojencev Center in Četrtna skupnost Center. Dogodek je med seboj povezal različne generacije in ustanove, od vrtca do doma upokojencev, vsem pa je skupna ljubezen do petja. Kako je pred štirimi leti sploh prišlo do ideje za to majsko prireditev, je Juretu Čepinu povedala Jera Grobelnik, direktorica doma upokojencev Center.
Včeraj dopoldne je na ljubljanskih Poljanah potekala prireditev, imenovana “Poljane pojejo”, ki jo že peto leto zapored organizirajo Društvo upokojencev Poljane, Dom upokojencev Center in Četrtna skupnost Center. Dogodek je med seboj povezal različne generacije in ustanove, od vrtca do doma upokojencev, vsem pa je skupno veselje do petja. Kot je povedala direktorica doma upokojencev Center, Jera Grobelnik, je bila ideja za ta dogodek povezana z dnevom mladosti, 25. majem.
To je hkrati tudi dan našega doma, zato smo malo prilagajali in potem je prišla ideja, da preko pesmi združimo vse generacije. Vsi, vrtci, šole in upokojenci v okolici se izredni radi udeležujejo te prireditve. Tudi program je tradicionalen, preko petja in pesmi povežemo vrtce, osnovne šole, srednje šole, zaposlene z območja Poljan in naše stanovalce doma ter upokojence dnevnih centrov – skratka od najmlajših do najstarejših, ki še radi pojejo.
Nastop najmlajših
foto: Jure Čepin
Pobudnica prvega srečanja pred štirimi leti je bila gospa Marinka Kapelj, predsednica društva upokojencev Poljane, ki je tudi tokrat aktivno sodelovala pri organizaciji. Povezala se je z delovno terapevtko iz doma in skupaj sta sestavili program, namenjen vsem, ki radi zapojejo.
Mislim, da so bili udeleženci zelo zadovoljni, saj so nastopali pred dokaj veliko množico. Tisti, ki pa so prišli poslušat, pa so bili zagotovo zelo veseli. Zanimivo je, kako z užitkom starejši spremljamo “mularijo” iz vrtca – ti otroci so za našo generacijo izredno ljubko doživetje. Vsekakor drugo leto zgodbo ponovimo!
Solistki z Gimnazije Poljane
foto: Jure Čepin
Da je prireditev potekala gladko in brez zapletov, je poskrbela Saša Novak, delovna terapevtka v domu upokojencev Poljane, ki z gospo Marinko vsako leto vabi vse pevske skupine s področja Poljan,ustvari program in ga tudi povezuje.
Na začetku je bilo nekoliko težje pridobiti vse nastopajoče, začeli smo s pisnimi povabili, potem jih je bilo treba tudi poklicati in malo prepričevati, ker je pa zdaj to že peto srečanje, takšnih problemov ni več. Vsako leto se nam kdo na novo pridruži, poskušamo dodati tudi kakšno posebno točko – letos so bile to osnovnošolke s tapkanjem po mizi – tako da je prireditev vsako leto pestrejša.
Z letošnjimi nastopi so bili zadovoljni tudi obiskovalci. Upokojenka Štefka, ki se prireditve udeleži vsako leto, je pohvalila nove pridobitve in več zborovskih nastopov. Nad številnimi obiskovalci pa je bila navdušena tudi gospa Ana, ki že peto leto zapored sodeluje v pevskem zboru Doma upokojencev Poljane.
Danes smo zapeli tri pesmi, najprej “Gremo na Pokljuko”, nato “Prinesi mi rože” in na koncu še “Orglice”. Vsi nastopajoči, čeprav imamo visoka leta – tudi že čez 90 nekateri – in so morda nekoliko dementni, imamo voljo do petja in smo zelo radi v pevskem zboru. Danes je bilo neverjetno veliko ljudi in to nas zelo veseli.
Prireditve, kakršna je “Poljane pojejo”, so dokaz, da leta ne predstavljajo nobene ovire za pevsko udejstvovanje in da lahko različne generacije medsebojno sodelujejo pri stvareh, ki so jim pri srcu.
Tanja Železnik je profesorica zgodovine in sociologije, ki je prvo polovico svoje poklicne poti posvetila poučevanju na poljanski gimnaziji. Ko je pri 43. letih na šolskem hodniku slišala pripombo, da prihaja »ta stara«, je pomislila, da je kljub letom še čas za nov izziv v življenju. Zamenjala je službo in se posvetila izobraževalnemu založništvu pri DZS. Ko se je pred desetimi leti upokojila, jo je razveselil prvi vnuk. Zdaj jih ima že šest.
Oddaja STORŽ – Starejši v tretjem obdobju renesanse življenja – odkriva številne plasti življenja v zreli dobi, od družbenih pomenov in ekonomskih posledic staranja prebivalstva, dejavnosti starejših ljudi, njihove vključenosti v družbo, možnosti ponovne zaposlitve in medgeneracijskega sodelovanja do rekreativnih dejavnosti, izobraževanja za starejše, zdravstvenih težav in modrih nasvetov znanih Slovencev. STORŽ sicer pripoveduje o starejših, namenjen pa je vsem, ki se sprašujejo o kakovosti življenja.
Obdobje epidemije je poseglo tudi v delo na Univerzi za tretje življenjsko obdobje. Učenje na daljavo nekaterih skupin smo predstavili že spomladi, kako pa poteka izobraževanje v tem študijskem letu, kako spremembe doživljajo mentorji in kako študentje, pa je tema tokratne oddaje.
Gospod Primož Cunder se je upokojil pred dvema letoma, bil je odvetnik. Nikoli si ni predstavljal, da bo v pokoju tako užival, vedno je bil prepričan, da bo delo kar nadaljeval. Pa vendar človeka naporna in stresna leta kar nekako dohitijo in po upokojitvi si vsakdan popestri s popolnoma drugimi vsebinami. Tako je gospod Primož Cunder povsem naključno opazil vabilo k Natečaju za najboljšo zgodbo Mestne knjižnice Ljubljana, sedel je za mizo in na papirju obudil počitniške spomine iz osnovnošolskega obdobja. Na pogovor ga je povabila Lucija Fatur.
Oddaja STORŽ – Starejši v tretjem obdobju renesanse življenja – odkriva številne plasti življenja v zreli dobi, od družbenih pomenov in ekonomskih posledic staranja prebivalstva, dejavnosti starejših ljudi, njihove vključenosti v družbo, možnosti ponovne zaposlitve in medgeneracijskega sodelovanja do rekreativnih dejavnosti, izobraževanja za starejše, zdravstvenih težav in modrih nasvetov znanih Slovencev. STORŽ sicer pripoveduje o starejših, namenjen pa je vsem, ki se sprašujejo o kakovosti življenja.
Gospa Kristina Bajec pravi, da je univerzitetna diplomirana inženirka gradbeništva, ki rada bere in piše. Poklic ji je bil takorekoč položen v zibel. Že od njenega otroštva so bili v ožji in širši družini zelo povezani in še danes si radi pomagajo in stopijo skupaj. Zakaj pa se rada spomni tudi počitnic v Bohinju, boste izvedeli v pogovoru Lucije Fatur z gospo Kristino Bajec.
Družabne igre so lahko zelo dobrodošla popestritev tudi v sedanjih razmerah, seveda če jih igramo varno, torej doma in le s člani svojega lastnega gospodinjstva. Med Slovenci je sicer veliko navdušencev nad igrami s kartami, zlasti tarokom, pokrom, remijem … Manj pa je pri nas tistih, ki so se poglobili v nekoliko bolj zapleten bridž, ki velja za šport in je priljubljen predvsem v Angliji in Združenih državah. Eden zelo zavzetih igralcev te igre pri nas je gospod Dušan Fortuna iz Novega mesta, s katerim smo se pogovarjali še pred zadnjimi protikoronskimi ukrepi, ki so za nekaj časa tudi partije bridža preselili med domače stene.
Gospa Elena Skok je svojo zgodbo za natečaj Mestne knjižnice Ljubljana Zgodbe mojega kraja – Kako smo nekoč preživljali počitnice poslala tako rekoč zadnji hip, potem ko je bil rok zaradi epidemije že podaljšan. Prvega mesta na natečaju res ni pričakovala. Gospa Elena rada piše, lahko se celo pohvali s knjigo, s vezano izdajo te so jo razveselili domači ob posebni priložnosti. Kaj je sicer počela kot psihologinja in zakaj je bila rada tabornica, pa boste izvedeli v prihodnjih minutah. Z gospo Eleno Skok se pogovarja Lucija Fatur.
Veliko je dejavnosti, ki jih ljudje odkrijejo šele po upokojitvi ali pa so jih razveseljevale že prej, pa zanje niso imeli časa. Tudi naša današnja sogovornica, gospa Tatjana Leskošek Denišlič, pravi, da moraš v življenju negovati tisto, s čimer se poleg službe rad ukvarjaš. Da ji veselje prinaša tudi kakšna nagrada, boste izvedeli v pogovoru z Lucijo Fatur.
Oddaja STORŽ – Starejši v tretjem obdobju renesanse življenja – odkriva številne plasti življenja v zreli dobi, od družbenih pomenov in ekonomskih posledic staranja prebivalstva, dejavnosti starejših ljudi, njihove vključenosti v družbo, možnosti ponovne zaposlitve in medgeneracijskega sodelovanja do rekreativnih dejavnosti, izobraževanja za starejše, zdravstvenih težav in modrih nasvetov znanih Slovencev. STORŽ sicer pripoveduje o starejših, namenjen pa je vsem, ki se sprašujejo o kakovosti življenja.
Matjaž Brojan, radijski upokojenec, je novinar z dušo in srcem. Raziskovalna in zbirateljska žilica mu še vedno ne dasta miru, prebiranje vsakodnevih novic, predvsem z njegovega, domžalskega konca, pa mu oplemeniti njegov vsakdan. Svoje radijsko delo še vedno vzorno hrani in delček tega je prelil tudi na papir. Avtor kar nekaj knjig je zdaj predstavil najnovejšo, Poti slovenskih legend s podnaslovom Radijska serija o nenavadnostih svojevrstnega izročila Slovencev. Matjaža Brojana je vedno lepo obiskati.
Oddaja STORŽ – Starejši v tretjem obdobju renesanse življenja – odkriva številne plasti življenja v zreli dobi, od družbenih pomenov in ekonomskih posledic staranja prebivalstva, dejavnosti starejših ljudi, njihove vključenosti v družbo, možnosti ponovne zaposlitve in medgeneracijskega sodelovanja do rekreativnih dejavnosti, izobraževanja za starejše, zdravstvenih težav in modrih nasvetov znanih Slovencev. STORŽ sicer pripoveduje o starejših, namenjen pa je vsem, ki se sprašujejo o kakovosti življenja.
Da upokojenca Jureta Černiča ni skoraj nikoli doma, nam je povedal družinski izdajalec. Če ni na telovadbi, prepeva v partizanskem pevskem zboru ali pa je skočil na odbojko. Je avtor nekaj literarnih del za mladino, tudi zbirke pravljic in slikanic. Mimogrede napiše kratko zgodbo in za zadnjo, ki jo je poslal na literarni natečaj programa ARS, je pred dnevi prejel prvo nagrado. To pa še ni vse. Začel se je učiti igrati klavir.
Univerza za tretje življenjsko obdobje vstopa v 37. študijsko leto. Študij med epidemijo je prinesel nova spoznanja, nov način dela, pa tudi nove vsebine. Kako bo potekalo to študijsko leto, razlagajo gostje Lucije Fatur.
Oddaja STORŽ – Starejši v tretjem obdobju renesanse življenja – odkriva številne plasti življenja v zreli dobi, od družbenih pomenov in ekonomskih posledic staranja prebivalstva, dejavnosti starejših ljudi, njihove vključenosti v družbo, možnosti ponovne zaposlitve in medgeneracijskega sodelovanja do rekreativnih dejavnosti, izobraževanja za starejše, zdravstvenih težav in modrih nasvetov znanih Slovencev. STORŽ sicer pripoveduje o starejših, namenjen pa je vsem, ki se sprašujejo o kakovosti življenja.
Ljubezen do medicine je prim. dr. Miloša Lužnika pripeljala do tega, da je postal prvi pediater v koroški regiji. V slovenjegraški bolnišnici je postavil na noge pediatrični oddelek in uvedel pediatrično doktrino, vključno s preventivno dejavnostjo. Dolgo si je prizadeval za gradnjo novega oddelka, v katerega so se leta 1983 vendarle preselili. Ves čas si je prizadeval, da bi bil pediatrični oddelek kar najbolj prijazen tako do malih bolnikov kot tudi njihovih staršev. Danes je gospod Miloš Lužnik pri svojih 97-ih letih še vedno aktiven, rad pripoveduje tudi o ljubezni do gora in o podpori svoji ženi Kazimiri pri njenih tekaških maratonskih podvigih, s katero se veselita vsakega dne in srečanj z otroki in vnuki. V pogovoru z Lucijo Fatur pa vendarle nista mogla mimo časa, v katerem smo se znašli.
"Če je volja, je tudi pot," je prepričana Marjana Dornik, ki si je v manj kot letu dni, odkar je v Domu starejših Notranje Gorice, po zdravstvenih zapletih zelo opomogla in se zdaj spet ukvarja z dejavnostmi, ki jo veselijo. Rada se spominja let, ko je v osnovni šoli poučevala matematiko, rada razmišlja o časih, v katerih živimo, predvsem pa rada pokaže svoje prav posebne izdelke. Na pogovor jo je povabila Lucija Fatur.
V Storžu bomo danes spoznali 87-letnega Ivana Albrehta. Rodil se je v Ljubljani leta 1933, del otroštva je preživel v Poljanski dolini, del pa v Zasavju v bližini Hrastnika. Služboval je v bližnjih Trbovljah. S svojo inovativnostjo je poskrbel za številne izboljšave delovnega procesa, izumiteljska žilica pa ga ni zapustila niti, ko se je upokojil. Tako se je pred leti lotil obnove "cicke" oziroma "luftpona" – ročne žičnice s potniško kabino, s katero se je mogoče prepeljati čez Savo tam, kjer daleč naokoli ni nobenega mosta. Pripravo, ki jo pozna še iz otroštva, saj je z njo velikokrat prečkal reko, je predstavil tudi Andreji Gradišar. Obiskala ga je v Trbovljah, v katerih živi danes, pogovor pa sta posnela kar ob "luftponu" v bližini Zidanega Mosta; tam ju je – kot boste slišali – tu in tam zmotil mimovozeči vlak.
Marina Aparnik je pedagoginja, zborovodkinja in glasbenica, potomka stare kamniške družine fotografov in glasbenikov, ki še vedno deluje v Delavsko-kulturnem društvu Solidarnost; to ima prostore nad tamkajšnjo kavarno Veronika. Cirila Štuber jo je povabila pred mikrofon zaradi še vedno živih spominov na mladinske delovne brigade, ki se jih je udeležila v študentskih časih.
Demenca, katere najpogostejša oblika je Alzheimerjeva bolezen, se mnogokrat tiho prikrade v družino. Pozabljivost, morda nekoliko drugačno vedenje – oboje lahko pripisujemo tudi običajni starosti, zato je pozneje spoznanje, da je nekdo izmed svojcev zbolel za demenco, lahko še toliko bolj boleče in skrb zbujajoče. Kdaj moramo biti na vedenje svojca pozornejši, kdaj moramo posumiti na morebitno demenco? Lucija Fatur se je pogovarjala s Saro Kelnarič, glavno medicinsko sestro v Centru starejših Notranje Gorice DEOS, vodjo zdravstvene nege in oskrbe, ki zelo dobro pozna vse poti in stranpoti demence in skrb, ki jo občutijo svojci.
Neveljaven email naslov