Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Marko Radmilovič o poskusu oziroma uvedbi davčnih blagajn.
Na neki točki bo nagradni sklad postal tako velik, kot bo pobranih davkov!
Na hvalisanje, ki je eden glavnih principov slovenskega novinarstva, nismo imuni niti v naši skromni redakciji. Zato na začetku neskromno spomnimo, kako smo že pred meseci prvi podvomili, da bo uvedba finančnih blagajn uspešna. Danes že vemo, da je uvedba, oziroma njen poskus – fiasko. Človek bi pričakoval, da bodo vsaj mesec dni pred uvedbo tako pomembnega instrumenta uporabniki pripravljeni vsaj 90-odstotno; danes, nekaj dni po uvedbi, pa se ukvarjamo z vprašanjem, ali je vsaj polovica zavezancev sploh že dvignila znamenite certifikate, ki omogočajo namestitev blagajne. Če takšen ignorantski odnos zavezancev poskušamo razumeti, moramo do skrajnosti poenostavljati …Torej: če se država neresno obnaša do državljanov, pride trenutek, ko se začnejo državljani neresno obnašati do države.
Čeprav sta teorija in praksa davčnih blagajn skoraj v kataklizmičnih razsežnostih neuspešni, tega niti mediji, še manj pa finančna uprava, ne obešamo na veliki zvon. Najmanj, kar država potrebuje, je še ena podobno nerodna zgodba, kot je bila tista z nepremičninskim zakonom. Davčne blagajne se bodo na koncu spridile v nekakšen hibridni sistem, podoben tistemu na Hrvaškem. Ki je bila projektu velika vzornica. Tam veliki zavezanci storitev sicer uporabljajo, manjšim pa kaj takega pač ne pade na pamet. Na tržnicah, prireditvah, sejmih, pri obrtnikih in v bolj zakotnih predelih je davčno potrjen račun še vedno izjema.
Najprej in na začetku; nekaj tako strogega, eksaktnega in strah vzbujajočega kot je Finančna uprava, v svoji izreki ne bi smelo imeti nekaj tako meglenega, iracionalnega in finančno nepreglednega, kot je nagradna igra!
V Sloveniji bi bilo preveč enostavno in verjetno neosnovano trditi, da so uradniki na finančni upravi nesposobni. A da so izjemno neduhoviti, si upamo zagovarjati. Najlepši primer pomanjkanja duha med dacarji je uvedba nagradne igre, s katero boste tekmovali za privlačne nagrade. V Sloveniji, deželi iger na srečo, je vsaka nagradna igra obsojena na takojšen uspeh in tudi število ljudi, ki si je na pametni telefon preneslo programsko opremo, s pomočjo katere bodo v igri sodelovali, je velikansko. Povedano z le nekaj pretiravanja: zavezanci, ki si kljub dolžnosti davčne blagajne niso namestili, so si mirno namestili programsko opremo, s katero bodo sodelovali v nagradni igri o davčnih blagajnah.
Najprej in na začetku; nekaj tako strogega, eksaktnega in strah vzbujajočega kot je Finančna uprava, v svoji izreki ne bi smelo imeti nekaj tako meglenega, iracionalnega in finančno nepreglednega, kot je nagradna igra! Podobno, kot bi televizijski napovedovalci vremena brali iz stoletnih pratik.
Kombinacija sreče in davkov daje povsem popačeno sliko, kaj davki sploh so. Saj se zavedamo, da gre pri nagradni igri za trnek, na katerega naj bi se ujeli nedisciplinirani zavezanci in z zbiranjem ter preverjanjem dobljenih računov bi v razpuščeno slovensko davčno krajino na nek neskončno naiven način poskušali zasaditi seme davčne discipline. A nagradna igra, ki naj bi spodbujala izdajanje davčno overjenih računov, v sebi skriva lastno negacijo. Gre pa tako.
Davčna igra bo izžrebanim prinesla kar lep kupček denarja. Treba bo račun vzeti, jih zbrati določeno število, preveriti in poslati na davčno upravo in končno upati še na srečo. Sistem je nekje med lotom in športno napovedjo. Kot pri športni napovedi je treba nekaj početi in kot pri lotu je treba imeti srečo.
Tisti, ki bodo imeli srečo, bodo dobili denarno nagrado. Izplačala jih bo Finančna uprava, seveda iz pobranih davkov. Neizžrebani bodo na nek način prostovoljni davčni inšpektorji, ki bodo z zbiranjem in preverjanjem računov Finančni upravi pomagali opravljati njeno delo. Do sem vse lepo in prav, vendar se razmišljujoči vpraša: »Zakaj?« Ali ni smisel davkov predvsem to, da bomo srečni vsi? Davčni sistem v svoji teoretični osnovi jamči kolikor toliko solidarno družbo, skrbi za razporeditev družbene sreče od bogatejših k revnejšim, iz zasebnega v splošno in podobno. Sreča, ki prihaja iz davkov, naj bo enako razpršena med vsemi. Plačani davki se nam vrnejo v podobi javnega dobrega, ne pa v podobi nagradne igre!
Tako bomo pobrali vse davke, a porabili jih ne bomo za srečo vseh, temveč samo za srečo nekaterih. Izžrebanih. A tega seveda ne bo nihče opazil, kot nihče ne bo opazil, da je propadlo javno šolstvo, zdravstvo in vsaj javna infrastruktura.
Ker, kaj se bo zgodilo: Slovenci, ki se recimo množično vozijo vplačevati Evrojackpot v Avstrijo, ki igrajo športno napoved, hitre srečke in vse igre Loterije Slovenije, bodo zagrabili tudi igro Finančne uprave. Z njeno pomočjo se bo število overjenih računov strašno povečalo in Finančna uprava bo posledično povečala nagrade v igri. Iz sedanjih štirih žrebanj v letu bo prešla na mesečno in nato še na tedensko žrebanje. Loto v nedeljo po Dnevniku, Finančna uprava v ponedeljek pred Odmevi. Zaradi igre bo pobranih vedno več davkov, vendar bo igra, v kateri bo sodelovalo vedno več državljanov, posledično zahtevala vedno večji nagradni sklad. Ki se bo polnil iz pobranih davkov. Na neki točki bo nagradni sklad postal tako velik, kot bo pobranih davkov! Najlepše bo, da bodo dobitki, izplačani v nagradni igri, tudi obdavčeni in ta davek se bo po obdavčenju srečnežev vrnil nazaj v sklad za nagradno igro …
Tako bomo pobrali vse davke, a porabili jih ne bomo za srečo vseh, temveč samo za srečo nekaterih. Izžrebanih. A tega seveda ne bo nihče opazil, kot nihče ne bo opazil, da je propadlo javno šolstvo, zdravstvo in vsaj javna infrastruktura.
Manjšina, ki bo v igri Finančne uprave dobila, bo živela od dobitka, večina pa bo živela od upanja. In v tem grmu tiči nesprejemljivost nagradne igre, ki jo organizira Finančna uprava; davčni sistem zagotavlja realnost, kakršna koli že je. Nagradna igra zagotavlja iluzijo.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Marko Radmilovič o poskusu oziroma uvedbi davčnih blagajn.
Na neki točki bo nagradni sklad postal tako velik, kot bo pobranih davkov!
Na hvalisanje, ki je eden glavnih principov slovenskega novinarstva, nismo imuni niti v naši skromni redakciji. Zato na začetku neskromno spomnimo, kako smo že pred meseci prvi podvomili, da bo uvedba finančnih blagajn uspešna. Danes že vemo, da je uvedba, oziroma njen poskus – fiasko. Človek bi pričakoval, da bodo vsaj mesec dni pred uvedbo tako pomembnega instrumenta uporabniki pripravljeni vsaj 90-odstotno; danes, nekaj dni po uvedbi, pa se ukvarjamo z vprašanjem, ali je vsaj polovica zavezancev sploh že dvignila znamenite certifikate, ki omogočajo namestitev blagajne. Če takšen ignorantski odnos zavezancev poskušamo razumeti, moramo do skrajnosti poenostavljati …Torej: če se država neresno obnaša do državljanov, pride trenutek, ko se začnejo državljani neresno obnašati do države.
Čeprav sta teorija in praksa davčnih blagajn skoraj v kataklizmičnih razsežnostih neuspešni, tega niti mediji, še manj pa finančna uprava, ne obešamo na veliki zvon. Najmanj, kar država potrebuje, je še ena podobno nerodna zgodba, kot je bila tista z nepremičninskim zakonom. Davčne blagajne se bodo na koncu spridile v nekakšen hibridni sistem, podoben tistemu na Hrvaškem. Ki je bila projektu velika vzornica. Tam veliki zavezanci storitev sicer uporabljajo, manjšim pa kaj takega pač ne pade na pamet. Na tržnicah, prireditvah, sejmih, pri obrtnikih in v bolj zakotnih predelih je davčno potrjen račun še vedno izjema.
Najprej in na začetku; nekaj tako strogega, eksaktnega in strah vzbujajočega kot je Finančna uprava, v svoji izreki ne bi smelo imeti nekaj tako meglenega, iracionalnega in finančno nepreglednega, kot je nagradna igra!
V Sloveniji bi bilo preveč enostavno in verjetno neosnovano trditi, da so uradniki na finančni upravi nesposobni. A da so izjemno neduhoviti, si upamo zagovarjati. Najlepši primer pomanjkanja duha med dacarji je uvedba nagradne igre, s katero boste tekmovali za privlačne nagrade. V Sloveniji, deželi iger na srečo, je vsaka nagradna igra obsojena na takojšen uspeh in tudi število ljudi, ki si je na pametni telefon preneslo programsko opremo, s pomočjo katere bodo v igri sodelovali, je velikansko. Povedano z le nekaj pretiravanja: zavezanci, ki si kljub dolžnosti davčne blagajne niso namestili, so si mirno namestili programsko opremo, s katero bodo sodelovali v nagradni igri o davčnih blagajnah.
Najprej in na začetku; nekaj tako strogega, eksaktnega in strah vzbujajočega kot je Finančna uprava, v svoji izreki ne bi smelo imeti nekaj tako meglenega, iracionalnega in finančno nepreglednega, kot je nagradna igra! Podobno, kot bi televizijski napovedovalci vremena brali iz stoletnih pratik.
Kombinacija sreče in davkov daje povsem popačeno sliko, kaj davki sploh so. Saj se zavedamo, da gre pri nagradni igri za trnek, na katerega naj bi se ujeli nedisciplinirani zavezanci in z zbiranjem ter preverjanjem dobljenih računov bi v razpuščeno slovensko davčno krajino na nek neskončno naiven način poskušali zasaditi seme davčne discipline. A nagradna igra, ki naj bi spodbujala izdajanje davčno overjenih računov, v sebi skriva lastno negacijo. Gre pa tako.
Davčna igra bo izžrebanim prinesla kar lep kupček denarja. Treba bo račun vzeti, jih zbrati določeno število, preveriti in poslati na davčno upravo in končno upati še na srečo. Sistem je nekje med lotom in športno napovedjo. Kot pri športni napovedi je treba nekaj početi in kot pri lotu je treba imeti srečo.
Tisti, ki bodo imeli srečo, bodo dobili denarno nagrado. Izplačala jih bo Finančna uprava, seveda iz pobranih davkov. Neizžrebani bodo na nek način prostovoljni davčni inšpektorji, ki bodo z zbiranjem in preverjanjem računov Finančni upravi pomagali opravljati njeno delo. Do sem vse lepo in prav, vendar se razmišljujoči vpraša: »Zakaj?« Ali ni smisel davkov predvsem to, da bomo srečni vsi? Davčni sistem v svoji teoretični osnovi jamči kolikor toliko solidarno družbo, skrbi za razporeditev družbene sreče od bogatejših k revnejšim, iz zasebnega v splošno in podobno. Sreča, ki prihaja iz davkov, naj bo enako razpršena med vsemi. Plačani davki se nam vrnejo v podobi javnega dobrega, ne pa v podobi nagradne igre!
Tako bomo pobrali vse davke, a porabili jih ne bomo za srečo vseh, temveč samo za srečo nekaterih. Izžrebanih. A tega seveda ne bo nihče opazil, kot nihče ne bo opazil, da je propadlo javno šolstvo, zdravstvo in vsaj javna infrastruktura.
Ker, kaj se bo zgodilo: Slovenci, ki se recimo množično vozijo vplačevati Evrojackpot v Avstrijo, ki igrajo športno napoved, hitre srečke in vse igre Loterije Slovenije, bodo zagrabili tudi igro Finančne uprave. Z njeno pomočjo se bo število overjenih računov strašno povečalo in Finančna uprava bo posledično povečala nagrade v igri. Iz sedanjih štirih žrebanj v letu bo prešla na mesečno in nato še na tedensko žrebanje. Loto v nedeljo po Dnevniku, Finančna uprava v ponedeljek pred Odmevi. Zaradi igre bo pobranih vedno več davkov, vendar bo igra, v kateri bo sodelovalo vedno več državljanov, posledično zahtevala vedno večji nagradni sklad. Ki se bo polnil iz pobranih davkov. Na neki točki bo nagradni sklad postal tako velik, kot bo pobranih davkov! Najlepše bo, da bodo dobitki, izplačani v nagradni igri, tudi obdavčeni in ta davek se bo po obdavčenju srečnežev vrnil nazaj v sklad za nagradno igro …
Tako bomo pobrali vse davke, a porabili jih ne bomo za srečo vseh, temveč samo za srečo nekaterih. Izžrebanih. A tega seveda ne bo nihče opazil, kot nihče ne bo opazil, da je propadlo javno šolstvo, zdravstvo in vsaj javna infrastruktura.
Manjšina, ki bo v igri Finančne uprave dobila, bo živela od dobitka, večina pa bo živela od upanja. In v tem grmu tiči nesprejemljivost nagradne igre, ki jo organizira Finančna uprava; davčni sistem zagotavlja realnost, kakršna koli že je. Nagradna igra zagotavlja iluzijo.
Tokrat o razvejanem sindikalnem gibanju, ki je zajelo našo državo. Najprej se je oglasil sindikat poštnih delavcev. Povedali so, da so proti ukinjanju poštnih poslovalnic. Potem se je oglasil sindikat policistov Slovenije. Povedali so, da imajo dovolj, da jih žalijo in šikanirajo. Oboje je seveda letelo na slovensko vlado. Oziroma na gospodarsko in notranje ministrstvo. Ko smo že mislili, da gre za reden tedenski sindikalni izbruh, se je oglasil še sindikat nemških ovčarjev. Na tiskovni konferenci so potožili, da si ne znajo predstavljati sveta brez poštarjev in policajev. In ker vemo, da vlada ne upošteva ne poštnega in ne policijskega sindikata, obstaja možnost, da bo prisluhnila vsaj nemškim ovčarjem. Do neke mere je neverjetno, kako so se zakleti nasprotniki združili v branjenju dostojanstva vseh vpletenih. In še bolj neverjetno je, kako lahko nemški ovčarji razumejo koncept sobivanja in soodvisnosti v družbi, vlada pa ga ne more.
Do pred nekaj dnevi je bila unovčena četrtina bonov in s prigodno slovesnostjo so na Počivalškovem ministrstvu proslavili vrnitev polmilijontega bona v naročje proračuna.
Hoteli smo že na počitnice. Loviti sončne žarke in viruse, ko je prihitela še zadnja novica, ki je upala, da ji bomo posvetili nekaj stavkov kakovostne analize. Pred nekaj meseci se je že tretja posadka podala na nemogočo misijo ustanovitve pokrajin na Slovenskem. Odprava je obsojena na neuspeh, in to vedo vsi, ki se naloge lotevajo. Lotevajo pa se je, ker smo menda zakonodajno in civilizacijsko zavezani, da bomo pokrajine ustanovili.
Danes pa nekaj z uporabno vrednostjo. Ker Slovenci tako disciplinirano nosimo maske, je nekatere še do pred kratkim očitne fenomene danes težje prepoznati in se proti njim boriti. Sem prav gotovo spadajo komunisti. Odkar smo vsi pod maskami, je komuniste izjemno težko prepoznati in zato nam bo prav prišel priročnik, ki je pred kratkim izšel pri eni naših založb. Priročnik, prebrala naj bi ga vsaj petina Slovencev, je v knjigarnah skoraj razprodan in razgrabili so ga tudi po knjižnicah … Zato na Valu 202 za naše poslušalce povzemamo glavne poudarke, ki naj bodo tako povabilo na branje kot tudi praktični nasvet za boj proti komunistom.
Počasi se navajamo na novo normalnost, ob tem da že stara ni bila najbolj normalna. Ampak kot vse novo, je nova normalnost še manj normalna, kot je bila stara. Na primer: nova normalnost predvideva, da bi bile morebitne volitve epidemiološka katastrofa, medtem ko so bile volitve v stari normalnosti samo demokratična katastrofa. In ker je nova normalnost postala naša realnost, se zdi, da bi se morali potruditi in iz nje potegniti največ, kar lahko. Kar pomeni, da bi jo bilo dobro unovčiti. Kajti to, da nas nova normalnost ekonomsko ubija, smo – vsaj upajmo – preživeli že med epidemijo … Zdaj ko smo se je že privadili, pa se zdi smiselno novo normalnost postaviti na trg in pogledati, ali nam lahko vrne vsaj del prihodkov, ki nam jih je pobrala marca in aprila. In kako drugače unovčiti novo normalnost kot s pomočjo turizma.
Slovenski kralj "Zmago" je ponovno udaril. Zlonamerno in vedno bolj vplivno pleme teoretikov zarote trdi, da je Zmago udaril zato, ker je želel opozoriti nase. Da se je snemanja sproščenega pogovora med prijatelji še kako zavedal. In da je menil, kako bo s šokantnimi izjavami ponovno obrnil pozornost nase, na slovensko nacionalno stranko in tako naprej in tako nazaj. Ampak ker se pri nas ukvarjamo z družbeno analizo, se moramo na teoretski ravni posvetiti izjavam čilega poslanca, človeka in misleca.
V globalnem svetu citatov Slovenci ne pomenimo nič. Kar ni nobena tragedija. Kot narod smo majhni, citati pa so plod tisočletij civilizacije. Je pa tudi res, da smo bolj nagnjeni k ljudskim rekom ...
V praznični maniri valovske obletnice nekaj modrih misli o gibanju in o tem, kam kaj gre. Za Val 202 vemo: že jutri proti devetinštirideseti obletnici in nato proti Abrahamu. Večje vprašanje je, kam gre Slovenija.
Danes bomo na radiu govorili o televiziji. Kar je dosti bolj obetavno, kot če bi na televiziji govorili o radiu. Javna objava zločinov radikalizira vse vpletene in boj, ki bi se moral odviti znotraj istitucij sistema, ampak če rasističnega nasilja ne bi videli, se mar ne bi zgodilo?
Poglejmo resnici v oči: edini, našega plemena, ki je znal z Avstrijci, je bil Martin Krpan. Vse pred njim in vse za njim pa same šleve. Tako se s svetlim spominom na sekanje lip, vlačenje konjev čez prag in na obglavljenje turške nadaljevanke lotimo današnje analize. O "Avstro" bomo govorili, ker že vsi ostali govorijo o "Ogrski".
Ko spremljamo ukrepe državnega intervencionizma in političnega diletantizma po vsem svetu, lahko mirne vesti napišemo, da je socializem zmagal. Je pa res, da je kapitalizem dobil več oskarjev.
Prestopi poslancev so težko razumljivi, saj se poslanec med kandidaturo z vso svojo človeško, državljansko, strokovno in politično etiko postavi za interese in stališča določene stranke. Zaradi teh načel je na strankarski listi tudi izvoljen in če to stranko nato zapusti in se preseli v drugo politično okolje, začutijo njegovi volivci ščemenje v predelu trtice ter napenjanje kože v ušesih.
Zadnje tedne se vsi pogosto sprašujemo, kaj se ogaja s slovensko politiko. Zdi se, da ji gre na otročje, a dogajanje še lažje razložimo s fenomenom razlagalca žurov iz osemdesetih.
V Zapisih iz močvirja tokrat razmišljamo o maturi, ki ne pomeni zgolj konca srednješolskega izobraževanja, temveč je tudi začetek študija. Od tega, kako jo posameznik opravi, je odvisna njegova študijska in pozneje poklicna pot. O letošnji maturi pa je danes jasno le to, da bo takšna, kot je bila teh zadnjih nekaj desetletij.
Če kaj med krizo bije v oči, potem so to z lahkoto izrečena stališča, mnenja in misli. Blebetanje je v časih normalnosti povsem neškodljivo in celo pripomore k barvitosti javnega prostora, v težkih časih pa naj bi bila vsaka beseda, vsako stališče, celo vsak tvit izrečeni s premislekom. Celo naša oddaja, znana po sumljivih stališčih in ohlapnih ocenah, se drži te prastare resnice, ki sicer obstaja samo kot teoretični model. V praksi pa zmaguje tista resnica, ki v nadaljevanju postane prva žrtev vojne.
Kot kaže, bomo odslej vedno bolj sproščeni in sproščanje epidemioloških ukrepov bo pri tem zelo pomagalo. Mimogrede; davna želja trenutnih oblastnikov po sproščeni Sloveniji se uresničuje v maniri, ki je ni nihče pričakoval.
Nova ljubljenka slovenskih src, kmetijska ministrica in Desusova predsednica, je apelirala na slovensko javnost, naj pomaga kmetom. Stvar je namreč v tem, da letos na naša polja zaradi virusa ne morejo priti sezonski delavci iz tujine in ker so kmetje v težavah, je ministrica pozvala vse "mlajše upokojence, študente, brezposelne in delavce na čakanju ter vse tiste, ki se radi gibljejo in so radi na svežem zraku," naj priskočijo na pomoč slovenskemu kmetijstvu.
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
Marko Radmilovič sedi v samoizolaciji in razmišlja. Koronavirus nam je pokazal, kako enostavna je naša civilizacija, čeprav smo dolga desetletja mislili, da je zapletena.
Marjan Jerman je bil novinar. In ko s cmokom v grlu sledimo poklonom, ki jih dobiva v javnosti, naj povemo, zakaj in čemu je bil novinar. Preprosto zato, ker ni zmogel biti nič drugega; ker Marjan je novinarstvo živel. Po njegovih besedah bi lahko bil tudi pilot, a električni drogovi tam nekje na Dolenjskem se s tem ne strinjajo. Bil je novinar in z vsakim vlaknom, z vsakim vdihom, tako tudi zadnjim, je bil predan javnosti.
Neveljaven email naslov