Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
"Kamor vsi, tja tudi mi!" V iskanje makete torej. Tiste makete, ki ponazarja veličastnost drugega tira. A iskali je ne bomo prozaično, kot to počnejo običajni mediji, temveč s slogom in dostojanstvom. Kajti do danes je že očitno, da ne gre samo za maketo; za izdelek iz kovine, lesa, nekaj žic in tekočih kristalov, temveč gre za mogočen simbol.
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
"Kamor vsi, tja tudi mi!" V iskanje makete torej. Tiste makete, ki ponazarja veličastnost drugega tira
“Kamor vsi, tja tudi mi!” V iskanje makete torej. Tiste makete, ki ponazarja veličastnost drugega tira. A iskali je ne bomo prozaično, kot to počnejo običajni mediji, temveč s slogom in dostojanstvom. Kajti do danes je že očitno, da ne gre samo za maketo; za izdelek iz kovine, lesa, nekaj žic in tekočih kristalov, temveč gre za mogočen simbol.
Šele če vemo, kakšna je simbolna moč te makete, postane jasno, da gre za artefakt, vreden samega Indiana Jonesa – ki bi mu lahko ne navsezadnje outosourcali iskanje makete.
Do zdaj je maketa – simbol že zrušila Cerarjevo vlado, po novem grozi še Šarčevi. Ali bo Šarec maketo preživel, še ne vemo, vsekakor pa ta inštalacija že danes pojasnjuje njegov nepričakovan javnomnenjski uspeh.
Namreč Šarec je izjemno dober v odslavljanju svojih sodelavcev. Ne da si padli ministri, poslanci in podobni v teh nekaj koalicijskih mesecih javne sramote ne bi zaslužili … Vendar jih Šarec odslavlja z integriteto, odločnostjo in izjemno visoko načelnostjo. Prav ta načelnost v odpuščanju in jasno kaznovanje grešnih je, vsaj po našem – najverjetneje napačnem – mnenju, skrivnost njegove priljubljenosti. Zdaj, ko maketa visi nad Juretom Lebnom, ki očitno ne bo postal super smetar, temveč bo končal na smetišču padlih ministrov, se moramo resno vprašati o paranormalni moči makete drugega tira. Kot ugotavljajo te dni časopisni članki, drugi tir deli usodo makete, oziroma maketa simbolizira usodo drugega tira – tako da v uvodu v današnji prispevek lahko pretenciozno zakličemo: “Nizke gradnje so bog in maketa je njegov prerok!”
Če hočemo razumeti razdiralno moč makete, se moramo vrniti k teoretičnim osnovam maketarstva. Kljub temu, da so v reviji TIM načrte zanimivih maket prenehali objavljati, je maketarstvo na Slovenskem izjemno priljubljeno. Priljubljeno celo do ravni, ko se je zabrisala teoretična meja med maketo in dejanskostjo. Včasih smo vedeli, kje je maketi mesto! Recimo ko je vojak zgradil Eifflov stolp, nihče, niti graditelj sam, ni menil, da je sposoben zgraditi tudi dejanski stolp. Pri nas pa se je ta podrobnost izgubila. Graditelji makete drugega tira so s popkovino povezani z dejansko graditvijo. Velja namreč splošno mnenje, kako je koruptivna graditev makete drugega tira garant za poznejšo koruptivno graditev dejanskega drugega tira. Kajti bistvo vsake makete je prepričanje, da je maketa zvest posnetek resničnosti v pomanjšanem merilu.
Seveda ne trdimo, da med graditvijo drugega tira ne bo koruptivnih dejanj, je pa nekoliko neresno sklepati, da bodo, ker je bila koruptivna graditev njegove makete.
Od kod tolikšna zaljubljenost v makete? Nekaj je zagotovo na tem, da je Slovenija kot država maketa sama po sebi. Vse, kar se dogaja v velikih ali tradicionalnih ali kako drugače resnih državah, se dogaja tudi pri nas – le da v stokrat manjšem merilu. Mogoče poslušalstvo ni opazilo, a nenehno iskanje referenc v tujini je najlepši primer slovenskega maketarstva. Recimo Big foot mama so slovenski Stonsi, Ljubljanica je slovenska Sena, uvoz na ljubljanski obvoznici je slovenska Parabolica … Vse, kar obstaja zunaj v svetu, ima svoj slovenski ekvivalent, izdelan v manjšem merilu. Drugi neizpodbitni dokaz za Slovenijo državo – maketo se skriva v pravilu, da za maketo ni nujno, da v celoti deluje. Če deluje delno, ali pa ustvarja samo iluzijo delovanja, je to zanjo in tudi za državo Slovenijo povsem dovolj.
Kar nas pripelje do maketarjev. Maketarji so ljudje, ki nimajo smelosti za merilo 1 : 1. Če bi jo imeli, ne bi bili maketarji. Infrastrukturna blokada, v kateri smo se znašli, ni nič drugega kot pomanjkanje poguma, odločnosti in vizije, ki so potrebni za merilo 1 : 1 … Zato smo Slovenci narod maketarjev in zato je maketa drugega tira trenutno v Sloveniji pomembnejša kot drugi tir sam. Maketa drugega tira nas kot narod bolje opredeljuje, kot nas opredeljuje resnična graditev drugega tira. Ker se zavedamo, da smo z maketo, kakorkoli je že bila koruptivna, uspeli, z drugim tirom ne bomo nikoli.
Da ne bo razumljeno narobe; maketarstvo ne pomeni lenobe ali neinventivnosti. Za maketo sta potrebni natančnost in vztrajnost … Hudiča; večino časa je za maketo potrebno več truda, koncentracije in znoja, kot za dejansko zadevo. Je pa maketa izključno individualna rabota in zato še dodatno blizu slovenskemu geniju, ki mu je delo v skupini tuje. Ob tem pa je graditev maket razumljena kot hobi, kar pa je natančno tisto vzdušje, ki preveva slovensko aktivno populacijo; polovica si je želi iz službe narediti hobi, druga polovica pa svoje hobije spreminja v službo.
Tako vidimo, da ima obsedenost z maketo drugega tira svoje vzroke in očitno tudi svoje posledice. Seveda obstaja rešitev; če bi graditev drugega tira zaupali recimo Francu Jožefu, bi cesar, vajen megalomanskosti Južne železnice, ušivih 26 kilometrov drugega tira razumel kot maketo.
750 epizod
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
"Kamor vsi, tja tudi mi!" V iskanje makete torej. Tiste makete, ki ponazarja veličastnost drugega tira. A iskali je ne bomo prozaično, kot to počnejo običajni mediji, temveč s slogom in dostojanstvom. Kajti do danes je že očitno, da ne gre samo za maketo; za izdelek iz kovine, lesa, nekaj žic in tekočih kristalov, temveč gre za mogočen simbol.
Glosa Marka Radmiloviča, začinjena s prefinjenim smislom za humor, ki je enostavno ne smete preslišati!
"Kamor vsi, tja tudi mi!" V iskanje makete torej. Tiste makete, ki ponazarja veličastnost drugega tira
“Kamor vsi, tja tudi mi!” V iskanje makete torej. Tiste makete, ki ponazarja veličastnost drugega tira. A iskali je ne bomo prozaično, kot to počnejo običajni mediji, temveč s slogom in dostojanstvom. Kajti do danes je že očitno, da ne gre samo za maketo; za izdelek iz kovine, lesa, nekaj žic in tekočih kristalov, temveč gre za mogočen simbol.
Šele če vemo, kakšna je simbolna moč te makete, postane jasno, da gre za artefakt, vreden samega Indiana Jonesa – ki bi mu lahko ne navsezadnje outosourcali iskanje makete.
Do zdaj je maketa – simbol že zrušila Cerarjevo vlado, po novem grozi še Šarčevi. Ali bo Šarec maketo preživel, še ne vemo, vsekakor pa ta inštalacija že danes pojasnjuje njegov nepričakovan javnomnenjski uspeh.
Namreč Šarec je izjemno dober v odslavljanju svojih sodelavcev. Ne da si padli ministri, poslanci in podobni v teh nekaj koalicijskih mesecih javne sramote ne bi zaslužili … Vendar jih Šarec odslavlja z integriteto, odločnostjo in izjemno visoko načelnostjo. Prav ta načelnost v odpuščanju in jasno kaznovanje grešnih je, vsaj po našem – najverjetneje napačnem – mnenju, skrivnost njegove priljubljenosti. Zdaj, ko maketa visi nad Juretom Lebnom, ki očitno ne bo postal super smetar, temveč bo končal na smetišču padlih ministrov, se moramo resno vprašati o paranormalni moči makete drugega tira. Kot ugotavljajo te dni časopisni članki, drugi tir deli usodo makete, oziroma maketa simbolizira usodo drugega tira – tako da v uvodu v današnji prispevek lahko pretenciozno zakličemo: “Nizke gradnje so bog in maketa je njegov prerok!”
Če hočemo razumeti razdiralno moč makete, se moramo vrniti k teoretičnim osnovam maketarstva. Kljub temu, da so v reviji TIM načrte zanimivih maket prenehali objavljati, je maketarstvo na Slovenskem izjemno priljubljeno. Priljubljeno celo do ravni, ko se je zabrisala teoretična meja med maketo in dejanskostjo. Včasih smo vedeli, kje je maketi mesto! Recimo ko je vojak zgradil Eifflov stolp, nihče, niti graditelj sam, ni menil, da je sposoben zgraditi tudi dejanski stolp. Pri nas pa se je ta podrobnost izgubila. Graditelji makete drugega tira so s popkovino povezani z dejansko graditvijo. Velja namreč splošno mnenje, kako je koruptivna graditev makete drugega tira garant za poznejšo koruptivno graditev dejanskega drugega tira. Kajti bistvo vsake makete je prepričanje, da je maketa zvest posnetek resničnosti v pomanjšanem merilu.
Seveda ne trdimo, da med graditvijo drugega tira ne bo koruptivnih dejanj, je pa nekoliko neresno sklepati, da bodo, ker je bila koruptivna graditev njegove makete.
Od kod tolikšna zaljubljenost v makete? Nekaj je zagotovo na tem, da je Slovenija kot država maketa sama po sebi. Vse, kar se dogaja v velikih ali tradicionalnih ali kako drugače resnih državah, se dogaja tudi pri nas – le da v stokrat manjšem merilu. Mogoče poslušalstvo ni opazilo, a nenehno iskanje referenc v tujini je najlepši primer slovenskega maketarstva. Recimo Big foot mama so slovenski Stonsi, Ljubljanica je slovenska Sena, uvoz na ljubljanski obvoznici je slovenska Parabolica … Vse, kar obstaja zunaj v svetu, ima svoj slovenski ekvivalent, izdelan v manjšem merilu. Drugi neizpodbitni dokaz za Slovenijo državo – maketo se skriva v pravilu, da za maketo ni nujno, da v celoti deluje. Če deluje delno, ali pa ustvarja samo iluzijo delovanja, je to zanjo in tudi za državo Slovenijo povsem dovolj.
Kar nas pripelje do maketarjev. Maketarji so ljudje, ki nimajo smelosti za merilo 1 : 1. Če bi jo imeli, ne bi bili maketarji. Infrastrukturna blokada, v kateri smo se znašli, ni nič drugega kot pomanjkanje poguma, odločnosti in vizije, ki so potrebni za merilo 1 : 1 … Zato smo Slovenci narod maketarjev in zato je maketa drugega tira trenutno v Sloveniji pomembnejša kot drugi tir sam. Maketa drugega tira nas kot narod bolje opredeljuje, kot nas opredeljuje resnična graditev drugega tira. Ker se zavedamo, da smo z maketo, kakorkoli je že bila koruptivna, uspeli, z drugim tirom ne bomo nikoli.
Da ne bo razumljeno narobe; maketarstvo ne pomeni lenobe ali neinventivnosti. Za maketo sta potrebni natančnost in vztrajnost … Hudiča; večino časa je za maketo potrebno več truda, koncentracije in znoja, kot za dejansko zadevo. Je pa maketa izključno individualna rabota in zato še dodatno blizu slovenskemu geniju, ki mu je delo v skupini tuje. Ob tem pa je graditev maket razumljena kot hobi, kar pa je natančno tisto vzdušje, ki preveva slovensko aktivno populacijo; polovica si je želi iz službe narediti hobi, druga polovica pa svoje hobije spreminja v službo.
Tako vidimo, da ima obsedenost z maketo drugega tira svoje vzroke in očitno tudi svoje posledice. Seveda obstaja rešitev; če bi graditev drugega tira zaupali recimo Francu Jožefu, bi cesar, vajen megalomanskosti Južne železnice, ušivih 26 kilometrov drugega tira razumel kot maketo.
Prejšnje dni smo imeli polna usta dela. In uživali v brezdelju. Med obojim je nekakšna smešna korelacija. Več o delu govoriš, manj ga opravljaš. In obratno: več kot je dela, manj človeka mika, da bi o njem razpravljal. Na terenu se o teoremu lahko podučimo ob primeru letošnje pozebe. Kmetje so ostali brez dela, zato pa so delo dobili na ministrstvu za kmetijstvo. Tam morajo namreč pripraviti interventni zakon za odpravo posledic letošnje pozebe. Hkrati pa se pripravljajo na izplačilo prvih povračil ob škodi zaradi lanske pozebe.
Pretekle dni je bila v ospredju znanost. Po vsem svetu so potekali shodi v podporo znanosti, na katerih so znanstveniki opozarjali na krčenje proračunov, ki so namenjeni za raziskave; prav tako pa so opozarjali tudi na vse večjo prisotnost alternativnih dejstev v javnem diskurzu. Zato tokrat o znanstvenikih.
Pretekle dni je bila v ospredju znanost. Po vsem svetu so potekali shodi v podporo znanosti, na katerih so znanstveniki opozarjali na krčenje proračunov, ki so namenjeni za raziskave; prav tako pa so opozarjali tudi na vse večjo prisotnost alternativnih dejstev v javnem diskurzu. Zato tokrat o znanstvenikih.
Danes pa o Thompsonovem koncertu v Mariboru. Hrvaški pevec, ki se sliši kot znamka zunajkrmnega motorja, je pošteno razburkal štajersko in tudi slovensko javnost. Zato si zasluži nekaj besed, če na tem programu že ne boste slišali njegove glasbe.
"Kdor čaka dočaka," je bil popularen izrek na slovenskih mejah v preteklih dneh. Štiriurne seanse čakajočih na mejnih prehodih so mimogrede poteptale nekaj načel združene Evrope in njenih civilizacijskih dosežkov in vrnili smo se v vesele čase železne zavese. Nekaj kilometrov južneje, pa vendar. Prisluhnite kolumni Marka Radmiloviča!
So stvari, ki se jih v življenju ni moč znebiti. Ena izmed njih je Mercator. Mercator je nekaj, proti čemur bi morali uvesti cepljenje. Ne sezonsko kot proti gripi, temveč sistemsko kot proti rdečkam ... Prisluhnite kolumni Marka Radmiloviča!
Končajmo to veliko komedijo enkrat za vselej. Tole z begunci namreč. Kako se usode nesrečnežev izkoriščajo za vaje v slogu domačega čudaštva, je postalo nespodobno. Zato končajmo to komedijo enkrat za vselej.
Marca prepotrebno pozornost posvečamo materam. Mamicam in mamam. Nekateri 8. marca, nekateri za materinski dan. Odvisno od pogleda na svet, a vsaj marca je čas za najpomembnejšo osebo našega življenja, ki je praviloma pomembnejša od svetovnonazorskih razlik.
Kar nekaj nejasnosti – natančno pet – se jih ob obisku predsednika evropske komisije postavlja družbeno zvedavemu Slovencu oziroma Evropejcu.
Danes pa nekaj o kulturi in kajenju. Kar ne pomeni, da o kulturi kajenja. Niti ne pomeni, da o kajenju v kulturi. Dobesedno o kulturi in kajenju.
Za kar nekaj razburjenja je poskrbela novica, da se bo rojakom v Avstriji zgodila krivica. In to velika. Ne le njim. Krivica se bo zgodila vsem nam, ki čutimo in govorimo slovensko. Po predlogu nove koroške deželne ustave naj bi slovenščina prenehala obstajati kot uradni jezik. Kot vemo, je slovenščina v nekaterih južnokoroških občinah celo večinski jezik in zato ne gre le za politično in zgodovinsko, temveč tudi za vsakdanji življenjsko sporen predlog. In medtem ko se slovenska politika ukvarja s tem, katera opcija bo več svete jeze stresla na Avstrijce, seveda s potrebno politično etiketo "so le Avstrijci," imamo na Valu 202 nekaj konkretnih rešitev.
Zadnje dni se je dogajalo toliko različnega, da je povsem nemogoče vse skupaj stlačiti v en koš. “Različni v enotnosti,” je bojni krik novih generacij in prav o njih bo tekla beseda.
Ob velikih protestih proti korupciji v Romuniji se je oglasila tudi naša protikorupcijska komisija. Zdelo se je primerno in pravično, da kar Romunom, to tudi nam … Ker korupcija nikoli ne spi, korupcija vedno preži. In medtem ko so Romuni pred državljansko vojno zaradi korupcije v politiki, se je naša komisija odločila zatreti korupcijo v šolstvu. Zaznali so tri nevralgične točke: tveganje za korupcijo pri zaposlovanju v šolstvu, tveganje za korupcijo pri oddaji šolskih prostorov in tveganje za korupcijo pri sprejemanju daril. Zdi se logično; ker nismo Romunija, temveč urejena država, smo že zdavnaj, tudi s pomočjo komisije, izkoreninili korupcijo v politiki ali v gospodarstvu ali v sodstvu in v ostalih pomembnih družbenih podsistemih. Tako se zdaj lotevamo, vzorno in učinkovito, problema korupcije tudi v vejah, ki na prvi pogled niso tako zelo koruptivne. Danes šolstvo, jutri rekreacija, pojutrišnjem nevarnost korupcije pri zborovskem petju in pletilskih krožkih.
Kot kaže, bomo šli na vojno proti Hrvatom. In to ne zaradi meje, kot smo zmotno mislili zadnjih petindvajset let, temveč zaradi vina. Kar je po svoje logično. Ljudski rod vso svojo zgodovino trdi, da se gre vojne zaradi meja, gre pa se jih zaradi vina. In žensk.
Na vladni seji prejšnji teden so sprejeli odlok, s katerim so dali usmrtiti 113 medvedov. In še kakšnega volka za povrhu. No, ni šlo tako vsakdanje. Kri, pa čeprav medvedja, je vedno slaba za odnose z javnostmi, zato so si vladni strokovnjaki izmislili nekaj manj krvavega. Dokumentu se reče: Odlok o odvzemu osebkov vrst rjavega medveda in volka iz narave za leto 2017!
Ker smo staro leto zapustili pesimistično, se spodobi, da v novega vstopimo pesimistično. Za teroriste, fanatike, vlade in vseh vrst elite koledarska prelomnica ne pomeni ničesar. Tako se na začetku leta namesto z novoletnimi zaobljubami ukvarjamo z varnostjo.
Lista imen iz sveta glasbe, filma in umetnosti, ki so se poslovili letos, je dolga kot že dolgo ne. Mediji so vznemirjeni, med ljubitelji tega ali onega umetnika pa je nasploh čutiti grozo in neprikrito željo, naj zakleto leto že mine. V 2017 bo po njihovem, umrlo veliko manj legendarnih zvezdnikov. Nič hudega. Bomo pa mi na vrsti.
Danes pa zelo na kratko, ker je praznični čas v zenitu. Ob sarmi nas bo prihodnje dni čez letvice časa prekobalil šport.
Neveljaven email naslov