Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Z novim šolskim letom se prične tudi sezona vpisovanja v obšolske in zunajšolske dejavnosti. Iz leta v leto je vse več takih, ki so povsem samoplačniške, vse več jih je popolnoma nedosegljivih že za družine srednjega razreda, kaj šele za otroke, ki živijo v najhujši socialni bedi.
“Simon se že od devetega leta bojuje s hudo depresijo. Bil je priča nenadnim izbruhom moje bolezni, moji nemoči in popolnoma spremenjenemu družinskemu življenju. Za že tako preobčutljivega fantka je bila to prevelika sprememba. Potem so se – tudi zaradi njegove zaskrbljenosti in otožnosti – nad njim začeli izživljati sošolci: domov je prihajal pretepen, pogrizen, z modricami, v katastrofalnem stanju. Nič nam ni hotel povedati, ne vemo, kaj se je dogajalo, priča smo bili le histeričnim izbruhom joka in obupa. Pozneje se je stiska izražala še v uničevanju stvari, samopoškodbah. Ni več videl izhoda. In ko tako majhen otrok pride in pove, da ne vidi več ničesar lepega, da ne vidi več smisla nadaljevanja življenja in da ga želi končati, se ti duša razpara. To je nekaj najhujšega v življenju,” pripoveduje mama zdaj že najstnika Simona.
Od tedaj dobiva strokovno psihiatrično pomoč, vseskozi jemlje zdravila, tolažbo in beg pred vsem hudim pa je našel tudi v glasbeni šoli. “Ugotovili smo, da mu učenje glasbila zelo pomaga tudi pri obvladovanju depresije. Med sošolci v osnovni šoli še nikoli ni imel prijatelja, od tam prihaja žalosten, nesprejet, prizadet, črnogled. V glasbeni šoli pa ima številne prijatelje. Sodeluje v orkestru, tam se odlično počuti – spodbujajo ga! Ko pride iz glasbene šole, je drug otrok. Vesel, je razigran, skače, si poje, je nasmejan – presrečen. Zato si srčno želimo, da bi to šolanje nadaljeval, da bi mu še naprej pomagalo na poti iz depresije. Glasba mu namreč pomeni vse. Tudi sam pove, da je obiskovanje te šole zanj neizmerna sreča, užitek, veselje in da ima tako prijatelje, ki jih sicer sploh ne bi imel. Glasbena šola zanj pomeni življenje!” iskreno pove mama.
A čeprav ima glasbena šola zanj res velik, terapevtski pomen, družina plačila šolanja ne bi zmogla sama. Število prošenj za brezplačno šolanje na tej glasbeni šoli je namreč tako veliko, da kljub vsemu razumevanju take pomoči v šoli ne more dobiti. Ob mamini bolezni, brezposelnosti, večmesečnem čakanju na odločitev invalidske komisije, med katerim ne prejema prav nikakršnega dohodka, nujnem doplačilu za zdravila in nizki očetovi plači je bil prispevek, ki ga Simon prejema od svojega, zanj anonimnega botra, res v veliko pomoč.
Ne le otroci, kot je Simon, prav vsi otroci, ki zaradi neenakosti med vrstniki, slabih življenjskih razmer in socialnih stisk vsak dan čutijo neuspeh in odrinjenost, bi morali imeti zagotovljen dostop do dejavnosti, ki jih veselijo ter jim dajejo spodbudo in moč, da laže prebrodijo tudi manj prijetne plati odraščanja, je trdno prepričana mag. Jelena Vidmar, profesorica pedagogike in psihologije, ki se vso svojo poklicno pot ukvarja z inkluzijo in socialno pravičnostjo. “To je izjemnega pomena za njihov razvoj, razvoj možganov in sposobnost učenja. Učenci, ki take možnosti nimajo, imajo praviloma slabši učni uspeh, slabše učne in poklicne ambicije in so vsestransko deprivilegirani. Na drugi strani pa jim možnost delovanja lahko olajša življenje, tako da pozabijo na težave, ki jih sicer težijo, da lahko izživijo svoje sposobnosti, nadarjenosti. Da imajo srečnejše otroštvo, to pa je velik kapital za prihodnost!”
“To je neprecenljiva vrednost, še posebno zdaj, ko je v šolskem sistemu vse manj umetniških vsebin. Tudi šport je za vsestranski razvoj zelo pomemben in otrok brez njega ne bi imel tako uravnoteženega razvoja. Tega šola ne more zagotoviti. Zato zelo podpiram pomoč, ki jo posamezniki namenjajo za to. Ne le zato, ker brez take pomoči posamezni otroci izgubljajo priložnosti, ampak tudi zato, ker izgublja tudi družba kot celota – izgublja možnost, da bi ji tak otrok pozneje veliko dal.
Poleg tega nesrečen otrok, ki ima duševne težave zaradi različnih kriz v otroštvu, državo veliko stane. Če že družba in država tega ne vidita, ne razumeta ali pa se delata neumni, je dobro, da vsaj posamezniki priskočijo na pomoč,” konča mag. Jelena Vidmar.
Seveda bi država, ki je sposobna dojeti in preprečevati kratkoročne in dolgoročne posledice take socialne nepravičnosti, za svojo generacijo prihodnosti morala poskrbeti sama, a ji v realnosti neprecenljivo pomoč zagotavljajo donacije, tudi take, h kakršnim pozivamo v naših oddajah. Zato jih bomo tudi to jesen posvetili opozarjanju na pomen pomoči in podpore otrokom iz socialno najšibkejših okolij.
Pošljite SMS sporočilo z geslom BOTER5 (brez presledka) na 1919! Podarjenih 5 evrov bo v celoti, torej brez odbitkov, namenjenih za plačilo obšolskih dejavnosti.
Ali izpolnite položnico:
Teh osem bank že nekaj časa svojim komitentom ne obračunava provizije pri donacijah za projekt Botrstvo v Sloveniji in za druge humanitarne programe ZPM Ljubljana Moste-Polje, če je pri nakazilu navedena koda namena »CHAR«:
Nova Ljubljanska banka,
Addiko (prej Hypo Alpe Adria),
Abanka,
Banka Koper,
SKB,
Unicredit banka,
Delavska hranilnica,
Sberbank.
Donirate lahko tudi prek sistema PAYPAL z vpisom elektronskega naslova info@boter.si in želenega zneska donacije. V naslednjem koraku pripišite komentar “za razvoj talentov”. Če komentarja ne boste pripisali, bo denar namenjen splošnemu skladu Botrstva. Hvala!
Prav vsi nakazani zneski bodo brez slehernega odbitka porabljeni za razvoj nadarjenosti otrok iz projekta Botrstvo.
541 epizod
Botrstvo v Sloveniji je projekt, namenjen izboljšanju kakovosti življenja otrok in mladostnikov, ki živijo v Sloveniji. Je način pomoči otrokom in mladostnikom, ki so zaradi hude materialne, socialne, zdravstvene ali družinske stiske ogroženi, prikrajšani in socialno izločeni.
Z novim šolskim letom se prične tudi sezona vpisovanja v obšolske in zunajšolske dejavnosti. Iz leta v leto je vse več takih, ki so povsem samoplačniške, vse več jih je popolnoma nedosegljivih že za družine srednjega razreda, kaj šele za otroke, ki živijo v najhujši socialni bedi.
“Simon se že od devetega leta bojuje s hudo depresijo. Bil je priča nenadnim izbruhom moje bolezni, moji nemoči in popolnoma spremenjenemu družinskemu življenju. Za že tako preobčutljivega fantka je bila to prevelika sprememba. Potem so se – tudi zaradi njegove zaskrbljenosti in otožnosti – nad njim začeli izživljati sošolci: domov je prihajal pretepen, pogrizen, z modricami, v katastrofalnem stanju. Nič nam ni hotel povedati, ne vemo, kaj se je dogajalo, priča smo bili le histeričnim izbruhom joka in obupa. Pozneje se je stiska izražala še v uničevanju stvari, samopoškodbah. Ni več videl izhoda. In ko tako majhen otrok pride in pove, da ne vidi več ničesar lepega, da ne vidi več smisla nadaljevanja življenja in da ga želi končati, se ti duša razpara. To je nekaj najhujšega v življenju,” pripoveduje mama zdaj že najstnika Simona.
Od tedaj dobiva strokovno psihiatrično pomoč, vseskozi jemlje zdravila, tolažbo in beg pred vsem hudim pa je našel tudi v glasbeni šoli. “Ugotovili smo, da mu učenje glasbila zelo pomaga tudi pri obvladovanju depresije. Med sošolci v osnovni šoli še nikoli ni imel prijatelja, od tam prihaja žalosten, nesprejet, prizadet, črnogled. V glasbeni šoli pa ima številne prijatelje. Sodeluje v orkestru, tam se odlično počuti – spodbujajo ga! Ko pride iz glasbene šole, je drug otrok. Vesel, je razigran, skače, si poje, je nasmejan – presrečen. Zato si srčno želimo, da bi to šolanje nadaljeval, da bi mu še naprej pomagalo na poti iz depresije. Glasba mu namreč pomeni vse. Tudi sam pove, da je obiskovanje te šole zanj neizmerna sreča, užitek, veselje in da ima tako prijatelje, ki jih sicer sploh ne bi imel. Glasbena šola zanj pomeni življenje!” iskreno pove mama.
A čeprav ima glasbena šola zanj res velik, terapevtski pomen, družina plačila šolanja ne bi zmogla sama. Število prošenj za brezplačno šolanje na tej glasbeni šoli je namreč tako veliko, da kljub vsemu razumevanju take pomoči v šoli ne more dobiti. Ob mamini bolezni, brezposelnosti, večmesečnem čakanju na odločitev invalidske komisije, med katerim ne prejema prav nikakršnega dohodka, nujnem doplačilu za zdravila in nizki očetovi plači je bil prispevek, ki ga Simon prejema od svojega, zanj anonimnega botra, res v veliko pomoč.
Ne le otroci, kot je Simon, prav vsi otroci, ki zaradi neenakosti med vrstniki, slabih življenjskih razmer in socialnih stisk vsak dan čutijo neuspeh in odrinjenost, bi morali imeti zagotovljen dostop do dejavnosti, ki jih veselijo ter jim dajejo spodbudo in moč, da laže prebrodijo tudi manj prijetne plati odraščanja, je trdno prepričana mag. Jelena Vidmar, profesorica pedagogike in psihologije, ki se vso svojo poklicno pot ukvarja z inkluzijo in socialno pravičnostjo. “To je izjemnega pomena za njihov razvoj, razvoj možganov in sposobnost učenja. Učenci, ki take možnosti nimajo, imajo praviloma slabši učni uspeh, slabše učne in poklicne ambicije in so vsestransko deprivilegirani. Na drugi strani pa jim možnost delovanja lahko olajša življenje, tako da pozabijo na težave, ki jih sicer težijo, da lahko izživijo svoje sposobnosti, nadarjenosti. Da imajo srečnejše otroštvo, to pa je velik kapital za prihodnost!”
“To je neprecenljiva vrednost, še posebno zdaj, ko je v šolskem sistemu vse manj umetniških vsebin. Tudi šport je za vsestranski razvoj zelo pomemben in otrok brez njega ne bi imel tako uravnoteženega razvoja. Tega šola ne more zagotoviti. Zato zelo podpiram pomoč, ki jo posamezniki namenjajo za to. Ne le zato, ker brez take pomoči posamezni otroci izgubljajo priložnosti, ampak tudi zato, ker izgublja tudi družba kot celota – izgublja možnost, da bi ji tak otrok pozneje veliko dal.
Poleg tega nesrečen otrok, ki ima duševne težave zaradi različnih kriz v otroštvu, državo veliko stane. Če že družba in država tega ne vidita, ne razumeta ali pa se delata neumni, je dobro, da vsaj posamezniki priskočijo na pomoč,” konča mag. Jelena Vidmar.
Seveda bi država, ki je sposobna dojeti in preprečevati kratkoročne in dolgoročne posledice take socialne nepravičnosti, za svojo generacijo prihodnosti morala poskrbeti sama, a ji v realnosti neprecenljivo pomoč zagotavljajo donacije, tudi take, h kakršnim pozivamo v naših oddajah. Zato jih bomo tudi to jesen posvetili opozarjanju na pomen pomoči in podpore otrokom iz socialno najšibkejših okolij.
Pošljite SMS sporočilo z geslom BOTER5 (brez presledka) na 1919! Podarjenih 5 evrov bo v celoti, torej brez odbitkov, namenjenih za plačilo obšolskih dejavnosti.
Ali izpolnite položnico:
Teh osem bank že nekaj časa svojim komitentom ne obračunava provizije pri donacijah za projekt Botrstvo v Sloveniji in za druge humanitarne programe ZPM Ljubljana Moste-Polje, če je pri nakazilu navedena koda namena »CHAR«:
Nova Ljubljanska banka,
Addiko (prej Hypo Alpe Adria),
Abanka,
Banka Koper,
SKB,
Unicredit banka,
Delavska hranilnica,
Sberbank.
Donirate lahko tudi prek sistema PAYPAL z vpisom elektronskega naslova info@boter.si in želenega zneska donacije. V naslednjem koraku pripišite komentar “za razvoj talentov”. Če komentarja ne boste pripisali, bo denar namenjen splošnemu skladu Botrstva. Hvala!
Prav vsi nakazani zneski bodo brez slehernega odbitka porabljeni za razvoj nadarjenosti otrok iz projekta Botrstvo.
Po tragični očetovi smrti pred dvema letoma Erika, srednješolka Nika, enajstletni Gašper in devetletna Anja živijo vse težje. Za očetom je ostala leta dolgo grajena in nikoli dokončana hiša, ki bi potrebovala še obilo zaključnih del, pa tudi že precej prenove. In ostala je vse večja težava, kako s pokojnino po očetu in otroškimi dodatki, torej z dobrimi 700 evri na mesec, kot petčlanska družina premagati mesec.
Monika Bizjak, družinska mediatorka in mediatorka v osnovnih šolah, ki nudi psihosocialno podporo tudi družinam iz projekta Botrstvo, ob svojem delu spremlja tudi to, kako revščina zaznamuje otroke.
Številna ponižanja za Roka in Tejo, potem ko sta starša ostala brez dela zaslužka.
Jeseni smo med zgodbami otrok iz projekta Botrstvo predstavili zgodbo šestnajstletnega Jake, desetletnega Nejca in prvošolčka Ažbeta. Pripovedovala jo je njihova mama, ki s svojo minimalno plačo ni mogla zagotoviti niti hrane in kurjave, pridnim šolarjem pa ne vseh potrebščin za novo šolsko leto. Nekaj mesecev pozneje je njihovo življenje lepše ...
Petnajstletni Klemen je fant z večjimi težavami v telesnem in duševnem razvoju. Toda to ni le zgodba o njem, pač pa tudi o tem, kako neizprosno uničujoča je dolgotrajna brezposelnost njegovih staršev, delovnih invalidov, ki po letih pomanjkanja in vztrajanja v tej brezizhodni finančni stiski ne najdeta več smisla.
Zgodba Gašperja, Monike in Marka. Zgodbo smo ob objavi, junija lani, naslovili: »Morda je to moje zadnje poletje«. Naslov je žal bil preroški. Mamica treh otrok je pred dnevi izgubila boj z boleznijo.
"Ko učiteljica reče, da bomo kmalu šli na izlet, mi gre kar na jok. Sošolci gredo, jaz pa tisti dan »zbolim«, ker nimamo denarja. Težko se učim, ker nenehno mislim na to, kdaj se bomo morali izseliti in tudi počitnic se prav nič ne veselim: spet nas bo zeblo in jedli bomo kvečjemu enkrat na dan. Sošolci nas zafrkavajo, da smo kmetavzi, ker imamo ponošena oblačila, pa tudi sicer nas kar izločijo iz družbe. Morda tudi zato, ker nihče od nas ne more trenirati športov, ki nas veselijo. S sestrico kimona še vedno hraniva v omari – morda pa bo kdaj taka sreča, da bi lahko začeli spret trenirati ...," pripoveduje 11- letna Maja, najstarejša deklica med petimi otroki družine, ki je do začetka krize živela povsem običajno življenje in nikoli ni prosila za pomoč. Zdaj je vse drugače.
"Ko učiteljica reče, da bomo kmalu šli na izlet, mi gre kar na jok. Sošolci gredo, jaz pa tisti dan »zbolim«, ker nimamo denarja. Težko se učim, ker nenehno mislim na to, kdaj se bomo morali izseliti in tudi počitnic se prav nič ne veselim: spet nas bo zeblo in jedli bomo kvečjemu enkrat na dan. Sošolci nas zafrkavajo, da smo kmetavzi, ker imamo ponošena oblačila, pa tudi sicer nas kar izločijo iz družbe. Morda tudi zato, ker nihče od nas ne more trenirati športov, ki nas veselijo. S sestrico kimona še vedno hraniva v omari – morda pa bo kdaj taka sreča, da bi lahko začeli spret trenirati ...," pripoveduje 11- letna Maja, najstarejša deklica med petimi otroki družine, ki je do začetka krize živela povsem običajno življenje in nikoli ni prosila za pomoč. Zdaj je vse drugače.
»Že pri vpisu v glasbeno pripravnico sva bila v dvomih, ali naj deklici to omogočiva, saj smo v hudih finančnih težavah. In tak vpis seveda pomeni še dodatno finančno breme vsak mesec." Kajina starša sta se vseeno odločila, da deklici omogočita glasbeno izobrazbo. Tudi zato, ker je sama v otroštvu močno občutila, kako hudo je, če zaradi finančne stiske ne moreš početi stvari, ki te tako izrazito veselijo, mama vztraja pri odločitvi: »Prepričana sem, da ne glede na finančno stisko družine, otrokom moramo nekako omogočiti, da lahko počnejo stvari, ki jih veselijo. Otroci niso krivi za razmere, v katerih živijo ..."
Nekaj mesecev po Špelinem rojstvu so zdravniki ugotovili, da ima tumor v medenični votlini. Dolgoletna skrb za tako bolnega otroka je družini povsem spremenila življenje.
Prav nobena od desetih družin otrok iz projekta Botrstvo ni ostala brez vaše pomoči.
Ko se je naša poslušalka Alia konec leta 2012 odločila za obdarovanje treh deklic iz zgodbe Botrstva na Valu 202, si tudi slučajno ni predstavljala, da bo njeno drobno dejanje letos preraslo v zares velik projekt obdarovanja otrok z vseh koncev Slovenije.
Sapramiška je uradna glasnica projekta Botrstvo. Potuje po vsej Sloveniji, povabijo jo z namenom, da bi se glas o Botrstvu lažje širil tako med tiste, ki bi pomoč potrebovali, kot med tiste, ki jim jo morda lahko ponudijo.
Družina Bojana, Špele in Jana se je v iskanju nižje najemnine selila že neštetokrat. Kljub temu postajajo najnujnejši stroški za bivanje neobvladljivo visoki. Ogovorna in skrbna starša zato kljub dvema plačama ne moreta družini zagotoviti niti hrane. Čeprav – kot v posmeh - mama v službi vse dneve skrbi za to, da imajo otroci zdrave in redne obroke. Vendar ne njeni.
Študentje Ekonomske fakultete so s posebnim projektom že drugič zbirali sredstva za tri družine v stiski.
6-letni Leon in 18-letna Maja živita sama z očetom, saj mama ni več mogla zdržati pritiska finančnega dna. Oče je namreč po nekaj letih vodenja zelo uspešnega podjetja, ko ga je poslovni partner čez noč okradel za vse, kar je ustvaril , ostal brez vsega in na cesti.
“Tukaj imamo iz tedna v teden več ljudi, tudi več kot 80 jih pride v enem samem dnevu po paket hrane, detergentov, plenic, skratka vsega, kar nam posamezniki in podjetja podarijo. Zelo so zadovoljni in veseli in komaj čakajo, da lahko pridejo. Žal le enkrat na mesec …,” je ob koncu dneva, ko je že zmanjkalo hrane za vse, ki so prišli po pomoč, povedala Nina Balent, sodelavka ZPM Ljubljana Moste Polje. Nina je med tistimi sodelavci, ki vsak teden pred podelitvijo pomoči skrbno preverjajo dokumentacijo, potrdila in priporočila. Še pred nekaj leti so ljudje k njim prihajali predvsem po rabljena oblačila in obutev, stiska pa je tudi moščanske humanitarce pripeljala do tega, da so mestno občino Ljubljana prosili za dodatne prostore in zdaj v ulici z več kot pomenljivim pomenom, v Proletarski, s pomočjo donatorjev skušajo pomagati tudi lačnim.
Zgodba sedmošolca Amadeja, srednješolca Aleša in njune mame je taka kot zgodba mnogih, ki so zaradi bolezni, ločitve in izgube službe začeli izgubljati bitko z vsakodnevnimi stroški in krediti, najetimi v srečnejših časih. Na vratih se zdaj vrstijo rubežniki, čez nekaj dni bo njihov dom že na dražbi, družina pa nima kam …
Prav vse družine, ki jih spoznavate v naših zgodbah v podporo projektu Botrstvo, spremljamo še dolgo po objavi. Nekaterim se življenje res popolnoma spremeni, nekaterim je vsaj za nekaj časa olajšano, nekatere imajo tudi stiske in težave, ki jih še tako radodarna pomoč ne more povsem rešiti. Med njimi je zgodba sedmošolke Eme. Ko smo njeno družino obiskali to pomlad, jih skrbela vse večja finančna stiska, plačevanje najemnine in vsaj osnovnih življenjskih stroškov, pa tudi mamina bolezen, za katero je izvedela nekaj tednov pred našim obiskom.
Neveljaven email naslov