Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Že pred časom smo vam predstavili zgodbo Vita in Filipa, dveh fantkov, ki sta po očetovi smrti živela z mamo v res nemogočih razmerah, v hiši brez vodovoda, med mišmi, vlago in v skupni spalnici z mamo. Ker zaradi posebnih potreb ne zmore samostojno skrbeti za sinova, potrebuje pomoč, ki jim jo vseskozi zagotavlja lokalni center za socialno delo. Ta je bil tudi med organizatorji pomoči, ki je hiško v tem času dodobra prenovila.
Vito in Filip živita v bistveno boljših razmerah, z drugačno samozavestjo, uspešnejša sta tudi v šoli
Že pred časom smo vam predstavili zgodbo Vita in Filipa, dveh fantkov, ki sta po očetovi smrti živela z mamo v res nemogočih razmerah, v hiši brez vodovoda, med mišmi, vlago in v skupni spalnici z mamo. Ker zaradi posebnih potreb ne zmore samostojno skrbeti za sinova, potrebuje pomoč, ki jim jo vseskozi zagotavlja lokalni center za socialno delo. Ta je bil tudi med organizatorji pomoči, ki so hiško v tem času dodobra prenovili.
Nova kuhinja, kopalnica, centralno ogrevanje, lastni sobici in tako želen vodovod
V hišo je zdaj napeljan vodovod, novi so tlaki, povsem prenovljena je kuhinja z novimi elementi, hladilnikom, štedilnikom. Povsem na novo je izdelana kopalnica z lepo kabino za prhanje, ker imajo vodovod, zdaj normalno deluje tudi pralni stroj. Prvič imajo urejeno centralno ogrevanje in je toplo v vseh prostorih, pomembno pa je tudi, da sta fantka dobila vsak svoj prostorček za delo in spanje. Življenje je res povsem drugačno, miši, ki se jih prej nikakor niso mogli znebiti, zdaj sploh ni več. “Ko danes stopiš v hišo, je to povsem drugačna hiša, in vsi, ki ju spremljamo, vidimo, da sta fanta srečna in tudi njuna samozavest je zrasla,” je vesela tudi gospa, ki je družino spremljala vrsto let.
“Prispelo je ogromno paketov, tako da so na lokalnem centru za socialno delo morali izprazniti sobo, da so lahko pakete shranili na varno in jih nato družini podarjali več kot eno leto. V njih so bili oblačila, kozmetika, hrana, zelo lepe igračke in kakovostne slikanice, pa šolski pribor in seveda sladkarije, ki jih imata rada. To jim je življenje polepšalo in neizmerno olajšalo.” Družina je prejela tudi druge oblike pomoči.
Vsak lahko pomaga in pogosto ljudje potrebujejo predvsem občutek, da so vredni človeškega življenja
Z donacijami in pomočjo vseh vrst je res mogoče spreminjati življenje, Vitu in Filipu ste ga zagotovo: z novo pridobljeno samozavestjo Vito že jeseni odhaja v srednjo šolo, Filipu pa se je v osnovni šoli s prilagojenim programom šolski uspeh močno popravil.
Podarjenih sredstev naših poslušalcev, nad porabo katerih je skrbno bdel tudi lokalni center za socialno delo, pa je še zmeraj dovolj, da fantoma lahko pomagajo do kakovostnega življenja. Naša sogovornica, ki je vseskozi spremljala, kako je hiška počasi, ob pomoči številnih ljudi, predvsem pa sredstev in materialne pomoči, ki ste jo donirali poslušalci, dobivala prijaznejšo in predvsem človeka vredno podobo, je močno ganjena nad vsemi doseženimi spremembami: “Pravzaprav ne znam reči drugega kot en sam velik hvala! Ker hvaležnost, ki jo čutim, da se je akcija za to družino sploh začela, pa vsa pomoč, ki je prihajala iz vseh koncev Slovenije, je res velika. Kot človek bi se rada zahvalila tistim, ki ste družini pomagali, vsem posameznikom in inštitucijam, ki so z roko v roki ustvarile povsem drugačno življenje za to družino! Obenem bi pa rada opozorila, kako malo je potrebno, da spremenimo življenja. Le ozrimo se na sočloveka v sosednjem stanovanju, sosednji vasi, morda sodelavca, ki morda potrebuje pomoč. Ne gre vselej nujno za materialno pomoč, pogosto ljudje potrebujejo predvsem občutek, da so vredni, da so vredni dostojanstva, da so vredni človeškega življenja. Hvala vsem dobrim ljudem, ki ste to omogočili tej družinici!”
Hvala vsem, ki ste kakor koli bili del te uspešne zgodbe, tudi v imenu Vala 202!
540 epizod
Botrstvo v Sloveniji je projekt, namenjen izboljšanju kakovosti življenja otrok in mladostnikov, ki živijo v Sloveniji. Je način pomoči otrokom in mladostnikom, ki so zaradi hude materialne, socialne, zdravstvene ali družinske stiske ogroženi, prikrajšani in socialno izločeni.
Že pred časom smo vam predstavili zgodbo Vita in Filipa, dveh fantkov, ki sta po očetovi smrti živela z mamo v res nemogočih razmerah, v hiši brez vodovoda, med mišmi, vlago in v skupni spalnici z mamo. Ker zaradi posebnih potreb ne zmore samostojno skrbeti za sinova, potrebuje pomoč, ki jim jo vseskozi zagotavlja lokalni center za socialno delo. Ta je bil tudi med organizatorji pomoči, ki je hiško v tem času dodobra prenovila.
Vito in Filip živita v bistveno boljših razmerah, z drugačno samozavestjo, uspešnejša sta tudi v šoli
Že pred časom smo vam predstavili zgodbo Vita in Filipa, dveh fantkov, ki sta po očetovi smrti živela z mamo v res nemogočih razmerah, v hiši brez vodovoda, med mišmi, vlago in v skupni spalnici z mamo. Ker zaradi posebnih potreb ne zmore samostojno skrbeti za sinova, potrebuje pomoč, ki jim jo vseskozi zagotavlja lokalni center za socialno delo. Ta je bil tudi med organizatorji pomoči, ki so hiško v tem času dodobra prenovili.
Nova kuhinja, kopalnica, centralno ogrevanje, lastni sobici in tako želen vodovod
V hišo je zdaj napeljan vodovod, novi so tlaki, povsem prenovljena je kuhinja z novimi elementi, hladilnikom, štedilnikom. Povsem na novo je izdelana kopalnica z lepo kabino za prhanje, ker imajo vodovod, zdaj normalno deluje tudi pralni stroj. Prvič imajo urejeno centralno ogrevanje in je toplo v vseh prostorih, pomembno pa je tudi, da sta fantka dobila vsak svoj prostorček za delo in spanje. Življenje je res povsem drugačno, miši, ki se jih prej nikakor niso mogli znebiti, zdaj sploh ni več. “Ko danes stopiš v hišo, je to povsem drugačna hiša, in vsi, ki ju spremljamo, vidimo, da sta fanta srečna in tudi njuna samozavest je zrasla,” je vesela tudi gospa, ki je družino spremljala vrsto let.
“Prispelo je ogromno paketov, tako da so na lokalnem centru za socialno delo morali izprazniti sobo, da so lahko pakete shranili na varno in jih nato družini podarjali več kot eno leto. V njih so bili oblačila, kozmetika, hrana, zelo lepe igračke in kakovostne slikanice, pa šolski pribor in seveda sladkarije, ki jih imata rada. To jim je življenje polepšalo in neizmerno olajšalo.” Družina je prejela tudi druge oblike pomoči.
Vsak lahko pomaga in pogosto ljudje potrebujejo predvsem občutek, da so vredni človeškega življenja
Z donacijami in pomočjo vseh vrst je res mogoče spreminjati življenje, Vitu in Filipu ste ga zagotovo: z novo pridobljeno samozavestjo Vito že jeseni odhaja v srednjo šolo, Filipu pa se je v osnovni šoli s prilagojenim programom šolski uspeh močno popravil.
Podarjenih sredstev naših poslušalcev, nad porabo katerih je skrbno bdel tudi lokalni center za socialno delo, pa je še zmeraj dovolj, da fantoma lahko pomagajo do kakovostnega življenja. Naša sogovornica, ki je vseskozi spremljala, kako je hiška počasi, ob pomoči številnih ljudi, predvsem pa sredstev in materialne pomoči, ki ste jo donirali poslušalci, dobivala prijaznejšo in predvsem človeka vredno podobo, je močno ganjena nad vsemi doseženimi spremembami: “Pravzaprav ne znam reči drugega kot en sam velik hvala! Ker hvaležnost, ki jo čutim, da se je akcija za to družino sploh začela, pa vsa pomoč, ki je prihajala iz vseh koncev Slovenije, je res velika. Kot človek bi se rada zahvalila tistim, ki ste družini pomagali, vsem posameznikom in inštitucijam, ki so z roko v roki ustvarile povsem drugačno življenje za to družino! Obenem bi pa rada opozorila, kako malo je potrebno, da spremenimo življenja. Le ozrimo se na sočloveka v sosednjem stanovanju, sosednji vasi, morda sodelavca, ki morda potrebuje pomoč. Ne gre vselej nujno za materialno pomoč, pogosto ljudje potrebujejo predvsem občutek, da so vredni, da so vredni dostojanstva, da so vredni človeškega življenja. Hvala vsem dobrim ljudem, ki ste to omogočili tej družinici!”
Hvala vsem, ki ste kakor koli bili del te uspešne zgodbe, tudi v imenu Vala 202!
S še zadnjimi ustnimi izpiti svoje šolanje na srednjih šolah končujejo dijaki zaključnih letnikov, ki so bili od marca lani v šoli le nekaj tednov. Kljub temu matura poteka v skoraj nespremenjeni različici. Predvsem za dijake, ki so to priprave na maturo morali opraviti v težjih okoliščinah, je bila matura izjemno zahteven preizkus z grenkim priokusom.
Že skoraj četrt stoletja je 15. junij svetovni dan ozaveščanja o nasilju nad starejšimi, ki kljub temu pogosto ostaja neodkrito in zamolčano. Strokovnjaki ocenjujejo, da je prijavljen le vsaj 24. primer. Večjo raziskavo o nasilju nad starejšimi pri nas so pred nekaj leti naredili v Inštitutu Antona Trstenjaka. Takrat je v 70 odstotkih prevladovalo verbalno nasilje, z nekaj manj kot 15 odstotki telesno in z dobrimi desetimi odstotki ekonomsko nasilje. Večina starostnikov je nasilje doživela doma, v veliki večini so bili povzročitelji družinski člani ali znanci, kar 90 odstotkov povzročenega nasilja nad starostniki pa je bilo nehotenega.
Matura,finalno dejanje srednješolskega izobraževanja, je že v polnem teku, kljub temu, da je za letošnjimi maturanti dobro leto skrajno neobičajnega poteka šolanja. Čeprav so strokovnjaki, učitelji, dijaki in starši opozarjali, da proces učenja nikakor ni primerljiv, so odločevalci ostali neomajni. Matura poteka z minimalnimi spremembami in ob popolnem neupoštevanju tega, v kako različnih razmerah, okoliščinah in duševnih stanjih so dijaki preživeli več kot leto dni.
Nesprejemljiv je način, kako smo ravnali z otroki. Nevarna iluzija je, da so otroci vse te mesece počivali, velika napaka pa, če bomo ocenjevanja in popravne izpite raztegnili čez poletje.
Med 11.000 vključenimi v program Botrstvo je tudi Klemen, mlad košarkar, ki je mamo izgubil kmalu po rojstvu, očeta pa v najbolj občutljivih najstniških letih, prav sredi pomembnega tekmovanja. Na lastno željo je s svojo ekipo vztrajal do konca tekmovanja. Košarka mu je bila v tolažbo tudi v času, ko se je življenje brez staršev povsem spremenilo, a je finančno postajala vse večji zalogaj. Zaradi velikega talenta in vztrajnosti je bil leta 2017 izbran med prejemnike sredstev dobrodelne dražbe športnih copat Luke Dončića.
Razstava o zgodbah otrok, ki jim je program Botrstvo s pomočjo botrov in donatorjev že pomagal do boljše prihodnosti in o zgodbah, ki še čakajo na tako priložnost, je osrednji dogodek ob deseti obletnici tega najbolj prepoznavnega programa pomoči za otroke.
Šolsko leto, ki je v tako veliki meri potekalo na daljavo, je nedvomno prineslo veliko posledic. Za nekatere otroke in mladostnike celo olajšanje, večina bo čez čas nanj gledala kot na zanimiv čas posebnih preizkušenj. Nedvomno pa bo del otrok in mladostnikov še dolgo čutil negativne posledice slabih materialnih in socialnih razmer, nasilja, zanemarjanja, tudi prikrajšanosti za pomoč, po vrnitvi v šole pa tudi nerazumevanje za vse stiske, ki so se nabrale. Prav zato so pri ZPM LJ Moste Polje pred zadnjim poglavjem tega šolskega leta s posebnim pozivom opozorili na velikokrat prikrite stiske in pozvali naj bo šola predvsem dejavnik varnosti in ne dejavnik še večjih stisk.
Zoomifikacija življenja je bolj kot katerokoli generacijo prizadela mlade, takoimenovani digitalni domorodci so pred zasloni preživeli več časa, kot kadarkoli prej. V prvem valu vsak šolski dan v povprečju kar 7 ur, v drugem valu še več. Željo po učenju in življenju v živo so po letu dni izrazili tudi javno, tako na družbenih medijih kot tudi v javnem prostoru. Mladi torej želijo in potrebujejo stik v živo, raziskave pa kažejo, da mladi niso le potrošniki vsebin in zasvojeni uporabniki, temveč so stvari precej bolj kompleksne.
Epidemija je otroke in mladostnike še bolj prikovala k računalnikom, tablicam in pametnim telefonom, saj so ti postali nujno orodje za šolanje. Nekateri otroci so se prvič srečali s sodobno tehnologijo, drugim so splet in socialna omrežja dobro poznana. Miha Kramli, terapevt in vodja centra za zdravljenje zasvojenosti v novogoriškem zdravstvenem domu, opaža več zlorab sodobne tehnologije, ko so otroci in mladostniki čas pred računalniki, namesto za učenje, izkoriščali za zabavo.
Skoraj natanko leto dni v naših oddajah nenehno opozarjamo, da epidemija nikakor ne prizadeva le tistih, ki so okuženi ali bi jih okužba z virusom lahko ogrozila, pač pa da med najranljivejše skupine nedvomno sodijo tudi otroci in mladi. Nenehnim opozorilom navkljub pa so rezultati raziskave med študenti, ki so razkrili, da vsak četrti razmišlja o samomoru, minuli teden močno presenetili javnost.
Mojca Rodič je novomeškim romskim otrokom 13 let pomagala kot članica nevladnih organizacij, v tem šolskem letu pa na novomeški osnovni šoli Drska tudi njim nudi dodatno strokovno pomoč. Izkušnje, nabrane v neposrednem delu v romskem naselju, ji olajšajo razumevanje, kako drugačne življenjske okoliščine, jezikovne prepreke in vrednotenje izobrazbe otrokom nastavljajo komajda premostljive ovire. Telefonski klici ali komuniciranje prek družabnih omrežij so najpomembnejši načini, kako otrokom dati občutek, da šola nanje ni pozabila. Večina za kakovostno šolanje na daljavo namreč doma nima primerne računalniške in druge opreme, a četudi bi jo imeli, jim katastrofalne internetne povezave, neznanje uporabe programske opreme in pomanjkanje pomoči bližnjih onemogoča, da bi bili zares deležni šolanja na daljavo in povezovanja s sošolci, ki vse našteto imajo. Izkušnje v zadnjem letu pa so dokazale, da je prav sposobnost pomoči in podpore v domačem okolju, izobraženost staršev, pomoč sorojencev ali bližnjih, pa tudi odnos družine do izobrazbe kot vrednote, ključen dejavnik pri tem, ali bodo otroci, sploh mlajši in pa tisti z učnimi težavami, zmogli tovrstno šolanje. Romski otroci naštetega praviloma nimajo, in zato je šola zanje še pomembnejši prostor.
Protikoronski ukrepi, ki dobro leto krojijo življenje prav vsem, imajo za otroke in mlade zelo velike in tudi daljnosežne posledice. To kažejo tudi klici na svetovalni telefon TOM telefon, namenjen prav tej starostni skupini. Pred nekaj tedni so analizo klicev zadnjega leta predstavili javnosti in rezultati se precej skladajo z ugotovitvami naše današnje sogovornice, svetovalke otrokom in mladostnikom, ki ostaja anonimna, saj anonimnost njej in vsem klicateljem zagotavljajo pravila te svetovalne linije.
Skupno poročilo Evropske mreže za boj proti revščini EAPN ni le še ena akademska zbirka podatkov. Gre za zbir izkušenj iz terena, zbranih pri številnih neodvisnih nevladnih organizacijah, ki že dobri dve desetletji delujejo z roko v roki z ljudmi, ki so revščino izkusili. In prav neposredne izkušnje z uporabniki njihovih programov kažejo, da bo epidemija še poglobila revščino na evropskih tleh. Pri pripravi poročila za leto 2020, ki je bilo predstavljeno pred kratkim, so s svojimi izkušnjami s terena prvič sodelovale tudi humanitarne organizacije iz Slovenije, med drugim tudi ZPM Ljubljana Moste Polje, pod okriljem katere poteka tudi Botrstvo.
15-letna Lana se bori s hudo boleznijo mišic,13-letni Miji življenje kroji epilepsija, 8-letni Lars pa je otrok s hudimi težavami v duševnem razvoju in nikoli ne bo mogel samostojno živeti. Ob tem se je njihovemu očetu zdravstveno stanje po poškodbi, s katero je vrsto let lahko celo hodil v službo, tako poslabšalo, da je zaradi neobvladljivih bolečin še komaj pokreten in je že invalidsko upokojen.
V obdobjih raznovrstnih kriz so stiske družin še posebej velike. Anita Ogulin, predsednica ZPM Moste Polje, kjer vodijo tudi program Botrstvo, poudarja, da so številni moški vsekakor tudi povsem sami sposobni prevzemati bremena vzgoje več otrok. Toda njihova dolgoletna praksa kaže, da so v hudih časih kriz in stisk praviloma ženske tiste, ki nosijo večja, težja in dolgotrajnejša bremena. Prositi za pomoč, povedati, da ne zmoreš in da sploh ne vidiš več, kako naprej, je nepopisno težko.
Osnova šola Koper je vodilna partnerica evropskega projekta "Izzivi medkulturnega sobivanja". Osnovni cilj projekta je prispevati k razvijanju vrednot medkulturnosti ter k izboljšanju strokovne usposobljenosti vodstvenih in strokovnih delavcev v vzgojno-izobraževalnih zavodih za uspešnejše vključevanje otrok priseljencev iz drugih jezikovnih in kulturnih okolij v slovenski vzgojno-izobraževalni sistem. Epidemija je izzive okrepila, težave poglobila. Otroci priseljenci, ki so prišli pred začetkom novega šolskega leta, so se lahko pravočasno računalniško opismenili in spoznali sovrstnike. Ostali, ki so prišli med letom, pa ne več na ta način.
Več kot 2600 staršev je v le šestih dneh odgovorilo na spletno anketo Inštituta 8. marec o šolanju na domu in hkrati tudi opisalo razmere in njegov vpliv na počutje in odnose v družinah. Šolanje na daljavo je namreč močno poseglo v njihovo življenje in poglobilo socialne in družbene neenakosti. To so zgodbe o izčrpanosti, tesnobnosti, apatičnosti, depresiji, občutku brezizhodnosti. Sodelujoči v anketi so opisali številne stiske ter vse prej kot idealizirano podobo življenja družin v času šolanju na domu, pravita Mark J. Užmah, član inštituta 8. marec, študent pedagogike in vodja raziskave ter strokovna sodelavka, metodologinja dr. Jasna Mažgon, profesorica metodologije na Oddelku za pedagogiko in andragogiko na Filozofski fakulteti v Ljubljani.
Ozavestiti moramo, da ne vemo, kaj vse se otrokom dogajalo, kakšne zlorabe, nasilje, koliko jih je doživelo izgube bližnjih. Zdaj je čas za prepoznavanje njihovih stisk in obsega znanja, nikakor za neusmiljeno pridobivanje ocen.
Tudi na področju kulture je seveda nemalo ustvarjalcev v institucionalnih ali v nevladnih organizacijah redno zaposlenih. Toda velika večina je samozaposlenih – bodisi s statusom samozaposlenih v kulturi, ki jim država plačuje vsaj osnovne prispevke, bodisi takih, ki delujejo kot samostojni podjetniki. In sploh ti so povsem odvisni od zaslužka na trgu in izvedbe projektov. Zanje to nikakor niso prešerni časi, saj njihova dejavnost tako rekoč več ne obstaja, hkrati pa bo tudi po epidemiji potrebovala izjemno dolgo, da se bo znova vzpostavila. Posebej težko je za tiste ustvarjalce, ki morajo s svojim, od projekta do projekta bolj negotovim delom preživljati tudi svoje otroke.
Šolanje na daljavo, ki za večino otrok poteka že več kot 100 dni, za večino dijakov pa z nekaj jesenskimi tedni izjeme že od marca lani, kaže vse več negativnih učinkov. Najpogosteje zamolčan med njimi je večja prikritost spolnih zlorab. Številne vrste zlorab, sploh pa spolne zlorabe otrok in mladostnikov, so pri nas izjemen tabu. Številke zlorabljenih otrok so ogromne, so grozljive in na vse te otroke smo sedaj pozabili. Ker smo si pred njimi zelo uspešno zatiskali oči že pred epidemijo, je skrb, kaj se dogaja za tako dolgo in tako tesno zaprtimi vrati domov, še toliko večja, opozarja psihoterapevtka in direktorica inštituta za zaščito otrok, Lunina vila, Nina Kočar.
Neveljaven email naslov