Predlogi
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Ni najdenih zadetkov.
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Rezultati iskanja
Z bo nami delila svoj pogled na svet, pogled skozi objektiv na različne kulture, ki jih spoznava na potovanjih po vsem svetu. Najraje raziskuje vzhodne dežele in ima kot ženska dostop tudi do v islamu zakritih svetov. Kaj je odkrila in razkrila s fotografijami, kakšne podobe še nosi s sabo? Prisluhnite pogovoru!
V nočnem programu smo se skupaj s 24-letno fotografinjo Katjo Bidovec, v spremstvu Arneja Hodaliča, odpravili na potovanje; iz Evrope do Indije preko Irana, Jemna in Turčije do Kenije in Etiopije, kjer sta fotografirala izginjajoča ljudstva ob reki Omo. Zadnja štiri leta so bila za našo gostjo začetek zanimivega potovanja, na katerem odkriva zanimive, pogosto skrite in zakrite svetove. Kakšen je njen subjektiven pogled skozi objektiv na svet, ki nas obkroža? Zakaj jo vznemirja islamski in hindujski svet? Kaj so ji razkrile ženske v Jemnu in Iranu in kakšna je njihova vloga v Indiji? Katja Bidovec, ki je tik pred koncem magistrskega študija komunikologije na Fakulteti za družbene vede, je, kot pravi, obsedena s fotografijo. Je njena ljubezen in življenje. In kakšno je to življenje? Vsekakor zelo zanimivo.
Za Katjo Bidovec sem prvič slišala prav na predstavitvi najnovejšega priročnika fotografije Arneja Hodaliča, ko je dal priložnost trem svojim zelo obetavnim učencem in med njimi je bila tudi Katja Bidovec. Njene takrat predstavljene fotografije so me očarale in prepričana sem, da bodo tudi vas, če si jih boste ogledali ob koncu tega zapisa. Po, sicer laični oceni, so res vrhunske. Je torej učenka že presegla mentorja? Arne Hodalič, njen mentor in vzornik je jasen:
“Ja, se bojim, da ja. To je vedno problem za mentorja in na nek način res tudi pohvala. Toda v nekem normalnem, razvitem svetu so stvari urejene drugače. Ko dosežeš določeno znanje in seveda starost, ga predaš naprej. In v tem uživaš. Tudi jaz uživam, toda pri nas je drugače. Predajamo znanje, ob tem pa smo postavljeni na trg z istimi mladimi ljudmi, z več energije in svežimi idejami. In na tem trgu moramo vsi preživeti. Tako s svojimi učenci tekmujemo za preživetje.”
Tako pojasnjuje Arne Hodalič, sicer urednik fotografije pri National Geographic Slovenija, redni predavatelj na Visoki šoli za storitve in predavatelj na Fakulteti za družbene vede. Ob tem priznava, da je užitek delati z učenci, ki imajo veselje do dela, čeprav takšnih ni prav veliko. Drugače je pa prava nočna mora, dodaja, kajti za dobrega fotografa je nujno predvsem delo, veliko bolj kot naraven talent.
Fotografija je postala ljubezen in življenje
Katja Bidovec ima očitno veliko volje do dela in nadarjenost. V 2. letniku študija komunikologije je pri izbirnem predmetu fotografije odkrila svojo veliko ljubezen, ki je postala obsedenost. Fotografijo.
“Pred tem se nisem znala soočiti se z njo. Ko pa ti nekdo predstavi določene kriterije in ko prideš do točke in vidiš, da so vse fotografije, ki si jih posnel doslej, zelo slabe, je to točka preloma. Ali »padeš noter«, ali pa spoznaš, da to ni zate, saj zahteva kar nekaj časa.”
Katja Bidovec je imela od takrat že kar nekaj razstav, tudi v galeriji matične Fakultete za družbene vede, kjer zdaj pripravlja magisterij. Seveda bo povezan s fotografijo, tako kot je bila diplomska naloga, v kateri se je ukvarjala s percepcijo vojne fotografije pri slovenskih vojnih fotografih in raziskovala dokumentarno in reportažno fotografijo.
Od ulične do portretne fotografije
»Na bregovih ulic« je bil naslov njene razstave v Šenčurju leta 2012, kjer je predstavila svoje ulične fotografije. Gre za še eno njeno obsesijo. Uživa, ko na ulicah različnih mest po svetu išče grafično zanimivo motiviko, ko se ljudje sprehodijo v ravno v tistem pravem trenutku, ki ga ujame njeno fotografsko oko.
Jeseni 2012 se je skupaj s šestimi študenti medicine odpravila v Kenijo in z njimi preživela mesec dni, v kraju, kjer so imeli kliniko že 6 let, tako da so bili prebivalci vajeni zdravstvene oskrbe. Imela je izjemo priložnost, da jih je lahko opazovala v sami ambulanti in bila pretresena zaradi velika števila ljudi, okuženih z virusom HIV in obolelih za malarijo. Ta je tam običajna, tako ko je pri nas gripa, pravi:
“Videla sem dojenčke, stare nekaj mesecev, ki so jih že drugič, tretjič pripeljali zaradi malarije, pa bi to lahko zelo enostavno preprečili z mrežo proti komarjem. Malarija je tam res velik problem in čeprav država ob rojstvu vsakega otroka družini podari mrežo, je mame ne obesijo. To me je bolelo. Meni bi mama dala dve mreži in sama spala zunaj. Tam pa je to ravno obratno.”
Po vrnitvi iz Kenije je fotografije, ki jih je posnela, razstavila v mali galeriji UKC Ljubljana.
Moški in ženski pogled
Katja Bidovec je prepričana, da je življenje skozi objektiv ženske drugačno, kot ga lahko vidi moški. Prav to je očitno v islamskem in hindujskem svetu, ki ga jo še posebej vznemirja. V šali tako pojasni:
“Privlačijo me zakriti ženski svetovi, tudi zato, da jezim Arneja, ker tja ne more.”
Tako je obiskala Iran, Jemen, večkrat tudi Turčijo in seveda Indijo. Svet, ki ga vidiš na ulicah v Jemnu, kjer so ženske v celoti zakrite, tako da se vidijo zgolj oči in še te so včasih zastrte z mrežico, je povsem drugačen, pravi:
“Ko pa te spustijo zraven, kar z veseljem naredijo, ker niso vajene obiskov in jim je vsaka tujka nekaj novega in zanimivega, se odpre druge svet.”
Življenje je drugačno kot naše. In kot mnogokrat, obstajata tudi tu dve plati. Ženske imajo precej manj pravic kot na zahodu. O družbeno socialnih temah naj ne bi razpravljale, ali sploh imele mnenje, ugotavlja Katja Bidovec. Prikrajšane so za izobrazbo, zapostavljene, v zelo velikih težavah se znajdejo, če jih zapusti mož, ali postanejo vdove. Po drugi strani, pa to na nek način tudi izkoriščajo, saj se lahko izognejo različnim opravilom in delo naložijo moškemu spolu, tudi svojim sinovom, starim nekaj let.
Etiopija – fotomodeli iz doline reke Omo
Januarja sta se Katja in Arne odpravila oziroma vrnila na jugozahod Etiopije, ob reko Omo, da bi fotografirala tam živeča ljudstva, ki jim v kratkem grozi izumrtje. S seboj sta odnesla pravi fotografski studio, z lučmi in velikim črnim šotorom.
“Ko si prvič tam, težko doumeš, da ni fotografije brez plačila. Gre sicer za nekaj centov, toda brez njih posnetka ni. Rekla sva, prav, pojdiva še korak naprej in naredila iz njih fotomodele.”
Tako pojasnjuje Arne Hodalič enega od razlogov za odpravo. Drugi razlog pa je seveda etnološke narave. Tako kot je Edward Curtis konec 19. in v začetku 20. stoletja fotografiral ameriške Indijance in je danes to še edino, kar je ostalo za njimi, sta skušala tudi onadva ohraniti njihove podobe, pravi:
“Življenje gre zelo hitro naprej, zgodovina se spreminja in to. Danes se nam zdi normalno, da gremo tja in si pogledamo. Čez 10, 20 let tega zagotovo ne bo več. Gre za majhne skupine ljudi, ki jih čez nekaj let ne bo več. Gradijo jim jez, primanjkuje jim vode, jemljejo jim zemljo za plantaže bombaža, ki še dodatno povzročajo sušo,.. In ko jih ne bo več, se bomo vprašali, kakšni so pa sploh bili?”
Naloge so bile na odpravi porazdeljene. Arne Hodalič, ki je mojster svetlobe in luči je fotografiral, Katja Bidovec pa je iskala in izbrala fotomodele, kar sploh ni bilo enostavno. Zbrala se je namreč vsa vas, saj so bili pravo čudo, pravi Katja, toda vseh ne moreš fotografirati. Bil je pravi kaos. Tako je izbirala po občutku, tiste, ki so se ji zdeli najbolj fotogenični, najbolj zanimivi. Njena naloga je tudi postprodukcija, obdelava fotografij. Toda pravo delo se šele začenja. Sledi iskanje medijev, ki bi objavili zgodbo o fotomodelih iz doline reke Omo. Uredniki na National Geographicu v ZDA so bili nad fotografijami navdušeni, pravi Arne, toda ker so imel pred kratkim že objavili reportažo o teh ljudstvih, njihova politika vnovične objave ne dovoljuje. Bodo pa fotografije, nekaj si jih lahko ogledate tudi na naši spletni strani, objavljene na enem najprestižnejših fotografskih blogov na svetu, več zgodb o samem projektu, potovanju in snemanju ter seveda tudi fotografij najdete na arnehodalic.com.
Z veliko razstavo fotografij Katje Bidovec se bodo septembra v Celju začeli dnevi mladinske fotografije, ki jih pripravlja društva fotografov Svit. Prav zanima nas, kaj vse bo postavila na ogled.
Celoten pogovor, v katerem smo govorili tudi o Indiji, kamor se oba rada vračata, lahko poslušate s klikom nad njeno fotografijo, tu pa si lahko ogledate še nekaj njenih fotografij in fotografij modelov iz doline reke Omo.
5420 epizod
Po napornem dnevu se ponoči prileže sproščen pogovor z enim ali več gosti, ki jih voditelj nočnega programa povabi na Nočni obisk. Tako lahko prisluhnete aktualnim pogovorom s športniki, umetniki (pisatelj, slikarji, pesniki, glasbeniki, ...), popotniki, gospodarstveniki, znanstveniki in vsemi drugimi ljudmi, ki imajo kaj povedati. Naši gostje so ljudje različnih poklicev in starosti, ki so pripravljeni svoje bogate izkušnje in zanimive ideje deliti s poslušalci Prvega programa. Osebni in aktualni intervjuji, sproščeni pogovori, ki nas odpeljejo stran od dnevnih tegob in težav, nas zabavajo in nasmejijo ali pa nas spodbudijo k premišljevanju in pogledu vase. Vse to lahko ob začetku noči slišite v Nočnem obisku, ki ga ob četrtkih pripravljajo na Radiu Maribor, ob sobotah pa se z Radiom Koper preselimo še na Primorsko. V noči na torek pa lahko takoj po polnoči slišite ponovitev ene od izstopajočih oddaj minulega tedna, torkova noč je namreč v celoti namenjena reprizam. Elektronska pošta: Nocni.Program@rtvslo.si
Z bo nami delila svoj pogled na svet, pogled skozi objektiv na različne kulture, ki jih spoznava na potovanjih po vsem svetu. Najraje raziskuje vzhodne dežele in ima kot ženska dostop tudi do v islamu zakritih svetov. Kaj je odkrila in razkrila s fotografijami, kakšne podobe še nosi s sabo? Prisluhnite pogovoru!
V nočnem programu smo se skupaj s 24-letno fotografinjo Katjo Bidovec, v spremstvu Arneja Hodaliča, odpravili na potovanje; iz Evrope do Indije preko Irana, Jemna in Turčije do Kenije in Etiopije, kjer sta fotografirala izginjajoča ljudstva ob reki Omo. Zadnja štiri leta so bila za našo gostjo začetek zanimivega potovanja, na katerem odkriva zanimive, pogosto skrite in zakrite svetove. Kakšen je njen subjektiven pogled skozi objektiv na svet, ki nas obkroža? Zakaj jo vznemirja islamski in hindujski svet? Kaj so ji razkrile ženske v Jemnu in Iranu in kakšna je njihova vloga v Indiji? Katja Bidovec, ki je tik pred koncem magistrskega študija komunikologije na Fakulteti za družbene vede, je, kot pravi, obsedena s fotografijo. Je njena ljubezen in življenje. In kakšno je to življenje? Vsekakor zelo zanimivo.
Za Katjo Bidovec sem prvič slišala prav na predstavitvi najnovejšega priročnika fotografije Arneja Hodaliča, ko je dal priložnost trem svojim zelo obetavnim učencem in med njimi je bila tudi Katja Bidovec. Njene takrat predstavljene fotografije so me očarale in prepričana sem, da bodo tudi vas, če si jih boste ogledali ob koncu tega zapisa. Po, sicer laični oceni, so res vrhunske. Je torej učenka že presegla mentorja? Arne Hodalič, njen mentor in vzornik je jasen:
“Ja, se bojim, da ja. To je vedno problem za mentorja in na nek način res tudi pohvala. Toda v nekem normalnem, razvitem svetu so stvari urejene drugače. Ko dosežeš določeno znanje in seveda starost, ga predaš naprej. In v tem uživaš. Tudi jaz uživam, toda pri nas je drugače. Predajamo znanje, ob tem pa smo postavljeni na trg z istimi mladimi ljudmi, z več energije in svežimi idejami. In na tem trgu moramo vsi preživeti. Tako s svojimi učenci tekmujemo za preživetje.”
Tako pojasnjuje Arne Hodalič, sicer urednik fotografije pri National Geographic Slovenija, redni predavatelj na Visoki šoli za storitve in predavatelj na Fakulteti za družbene vede. Ob tem priznava, da je užitek delati z učenci, ki imajo veselje do dela, čeprav takšnih ni prav veliko. Drugače je pa prava nočna mora, dodaja, kajti za dobrega fotografa je nujno predvsem delo, veliko bolj kot naraven talent.
Fotografija je postala ljubezen in življenje
Katja Bidovec ima očitno veliko volje do dela in nadarjenost. V 2. letniku študija komunikologije je pri izbirnem predmetu fotografije odkrila svojo veliko ljubezen, ki je postala obsedenost. Fotografijo.
“Pred tem se nisem znala soočiti se z njo. Ko pa ti nekdo predstavi določene kriterije in ko prideš do točke in vidiš, da so vse fotografije, ki si jih posnel doslej, zelo slabe, je to točka preloma. Ali »padeš noter«, ali pa spoznaš, da to ni zate, saj zahteva kar nekaj časa.”
Katja Bidovec je imela od takrat že kar nekaj razstav, tudi v galeriji matične Fakultete za družbene vede, kjer zdaj pripravlja magisterij. Seveda bo povezan s fotografijo, tako kot je bila diplomska naloga, v kateri se je ukvarjala s percepcijo vojne fotografije pri slovenskih vojnih fotografih in raziskovala dokumentarno in reportažno fotografijo.
Od ulične do portretne fotografije
»Na bregovih ulic« je bil naslov njene razstave v Šenčurju leta 2012, kjer je predstavila svoje ulične fotografije. Gre za še eno njeno obsesijo. Uživa, ko na ulicah različnih mest po svetu išče grafično zanimivo motiviko, ko se ljudje sprehodijo v ravno v tistem pravem trenutku, ki ga ujame njeno fotografsko oko.
Jeseni 2012 se je skupaj s šestimi študenti medicine odpravila v Kenijo in z njimi preživela mesec dni, v kraju, kjer so imeli kliniko že 6 let, tako da so bili prebivalci vajeni zdravstvene oskrbe. Imela je izjemo priložnost, da jih je lahko opazovala v sami ambulanti in bila pretresena zaradi velika števila ljudi, okuženih z virusom HIV in obolelih za malarijo. Ta je tam običajna, tako ko je pri nas gripa, pravi:
“Videla sem dojenčke, stare nekaj mesecev, ki so jih že drugič, tretjič pripeljali zaradi malarije, pa bi to lahko zelo enostavno preprečili z mrežo proti komarjem. Malarija je tam res velik problem in čeprav država ob rojstvu vsakega otroka družini podari mrežo, je mame ne obesijo. To me je bolelo. Meni bi mama dala dve mreži in sama spala zunaj. Tam pa je to ravno obratno.”
Po vrnitvi iz Kenije je fotografije, ki jih je posnela, razstavila v mali galeriji UKC Ljubljana.
Moški in ženski pogled
Katja Bidovec je prepričana, da je življenje skozi objektiv ženske drugačno, kot ga lahko vidi moški. Prav to je očitno v islamskem in hindujskem svetu, ki ga jo še posebej vznemirja. V šali tako pojasni:
“Privlačijo me zakriti ženski svetovi, tudi zato, da jezim Arneja, ker tja ne more.”
Tako je obiskala Iran, Jemen, večkrat tudi Turčijo in seveda Indijo. Svet, ki ga vidiš na ulicah v Jemnu, kjer so ženske v celoti zakrite, tako da se vidijo zgolj oči in še te so včasih zastrte z mrežico, je povsem drugačen, pravi:
“Ko pa te spustijo zraven, kar z veseljem naredijo, ker niso vajene obiskov in jim je vsaka tujka nekaj novega in zanimivega, se odpre druge svet.”
Življenje je drugačno kot naše. In kot mnogokrat, obstajata tudi tu dve plati. Ženske imajo precej manj pravic kot na zahodu. O družbeno socialnih temah naj ne bi razpravljale, ali sploh imele mnenje, ugotavlja Katja Bidovec. Prikrajšane so za izobrazbo, zapostavljene, v zelo velikih težavah se znajdejo, če jih zapusti mož, ali postanejo vdove. Po drugi strani, pa to na nek način tudi izkoriščajo, saj se lahko izognejo različnim opravilom in delo naložijo moškemu spolu, tudi svojim sinovom, starim nekaj let.
Etiopija – fotomodeli iz doline reke Omo
Januarja sta se Katja in Arne odpravila oziroma vrnila na jugozahod Etiopije, ob reko Omo, da bi fotografirala tam živeča ljudstva, ki jim v kratkem grozi izumrtje. S seboj sta odnesla pravi fotografski studio, z lučmi in velikim črnim šotorom.
“Ko si prvič tam, težko doumeš, da ni fotografije brez plačila. Gre sicer za nekaj centov, toda brez njih posnetka ni. Rekla sva, prav, pojdiva še korak naprej in naredila iz njih fotomodele.”
Tako pojasnjuje Arne Hodalič enega od razlogov za odpravo. Drugi razlog pa je seveda etnološke narave. Tako kot je Edward Curtis konec 19. in v začetku 20. stoletja fotografiral ameriške Indijance in je danes to še edino, kar je ostalo za njimi, sta skušala tudi onadva ohraniti njihove podobe, pravi:
“Življenje gre zelo hitro naprej, zgodovina se spreminja in to. Danes se nam zdi normalno, da gremo tja in si pogledamo. Čez 10, 20 let tega zagotovo ne bo več. Gre za majhne skupine ljudi, ki jih čez nekaj let ne bo več. Gradijo jim jez, primanjkuje jim vode, jemljejo jim zemljo za plantaže bombaža, ki še dodatno povzročajo sušo,.. In ko jih ne bo več, se bomo vprašali, kakšni so pa sploh bili?”
Naloge so bile na odpravi porazdeljene. Arne Hodalič, ki je mojster svetlobe in luči je fotografiral, Katja Bidovec pa je iskala in izbrala fotomodele, kar sploh ni bilo enostavno. Zbrala se je namreč vsa vas, saj so bili pravo čudo, pravi Katja, toda vseh ne moreš fotografirati. Bil je pravi kaos. Tako je izbirala po občutku, tiste, ki so se ji zdeli najbolj fotogenični, najbolj zanimivi. Njena naloga je tudi postprodukcija, obdelava fotografij. Toda pravo delo se šele začenja. Sledi iskanje medijev, ki bi objavili zgodbo o fotomodelih iz doline reke Omo. Uredniki na National Geographicu v ZDA so bili nad fotografijami navdušeni, pravi Arne, toda ker so imel pred kratkim že objavili reportažo o teh ljudstvih, njihova politika vnovične objave ne dovoljuje. Bodo pa fotografije, nekaj si jih lahko ogledate tudi na naši spletni strani, objavljene na enem najprestižnejših fotografskih blogov na svetu, več zgodb o samem projektu, potovanju in snemanju ter seveda tudi fotografij najdete na arnehodalic.com.
Z veliko razstavo fotografij Katje Bidovec se bodo septembra v Celju začeli dnevi mladinske fotografije, ki jih pripravlja društva fotografov Svit. Prav zanima nas, kaj vse bo postavila na ogled.
Celoten pogovor, v katerem smo govorili tudi o Indiji, kamor se oba rada vračata, lahko poslušate s klikom nad njeno fotografijo, tu pa si lahko ogledate še nekaj njenih fotografij in fotografij modelov iz doline reke Omo.
Prvih 40 let so bile knjižnice njen svet, kar za profesorico književnosti ni nič nenavadnega. Potem pa je potovanje vase zamenjalo potovanje po svetu. In to ne kakršnokoli. Beograjčanka Snežana Radojćić je s kolesom pred petimi leti odšla na pot okoli sveta. Zdaj to ni več potovanje, ampak način življenja, saj pravi, da je okužene z nomadskim virusom. V življenju počne tisto, kar jo najbolj osrečuje. Vozi kolo, piše knjige in živi svobodno. Njenih do zdaj prevoženih 45 tisoč kilometrov je približno tretjina načrtovane poti. O deželah in ljudeh, premagovanju stereotipov, pomikanju meja lastnih sposobnosti, pa tudi ekoloških katastrofah in o antagonizmih sodobnega sveta v noči s torka na sredo, ko prihaja na nočni obisk Snežana Radojčić. Z njo se bo pogovarjal Bojan Leskovec.
Intelov mednarodni sejem znanosti in tehnike je program Društva za znanost in javnost ter največje svetovno tekmovanje za srednješolce. Slovenija se je na tekmovanje letos uvrstila drugič. Lansko leto sta Miha Gulič in Klemen Ducman osvojila četrto nagrado v kategoriji fizike in astronomije, pred tednom dni pa je iz Arizone, kjer se je zbralo okoli 1750 mladih znanstvenikov, bodočih podjetnikov in ustvarjalcev, vrnila letošnja slovenska predstavnica, dijakinja Gabriela Štumberger. V nočnem pogovoru z voditeljico Tadejo Bizilj bodo vsi trije predstavili svoje projekte in tekmovanje, ki milijone dijakov po vsem svetu spodbuja, da uresničijo svoje želje in ustvarijo nove inovacije, s katerimi bodo na bolje spremenili svet, v katerem živimo in delamo.
Na nočni obisk v prvih minutah nedelje prihaja gospa Marinka Žumer, ki jo je pred skoraj dvajsetimi leti pot odpeljala v Kanado. Tja je odšla zaradi sinovega študija in se hitro vključila v slovensko skupnost. Med drugim je vrsto let v Slovenskem Narodnem domu Lipa Park učila slovenščino. O prostrani deželi, njenih izzivih, izkušnjah prepletanja več generacij, prenašanju izročila in seveda tudi o aktualnih dogodkih v Kanadi bo Marinka Žumer pripovedovala v nedeljo, malo po polnoči. Na nočni obisk jo je povabila Mojca Delač.
Če jih vprašate, ali bi se odrekle svojim plesnim uricam in jih nadomestile s kako drugo prostočasno aktivnostjo, bi odločno zanikale in vam v en glas odgovorile, da je ples edino zdravilo za pregon črnih misli. Da bodo kljub letom plesale, dokler jih bodo še nosila kolena, je bil dovolj zgovoren odgovor, da te aktivne dame, ki prihajajo iz Štorij pri Sežani, voditeljica Barbara Čepirlo povabi na nočni obisk. Upokojene gospe se imenujejo Plesna skupina Štorovke, delujejo pa v okviru domačega Kulturnega in umetniškega društva Šator. Za seboj imajo že prvih deset let plesnega druženja, pred sabo pa kljub jesenskim letom, kot pravijo, še več novih plesnih korakov in nastopov.
V prostem času trobentač, kolesar in družinski človek, v službi pa kustos v muzeju na Jesenicah. Vse to je umetnostni zgodovinar Aljaž Pogačnik. Pravi, da z umetnostjo čustveno bogatimo in osebnostno zorimo. Včasih ga je v evropske prestolnice zaneslo kot turističnega vodiča, danes pa kot udeleženca predavanj in likovnih ter muzejskih razstav. Z Aljažem Pogačnikom, gostom Nočnega obiska, in radijskim kolegom Iztokom Koncem se bomo nocoj po polnoči potepali po Gorenjski; po Bledu, Tržiču, Škofji Loki in Jesenicah. Debata bo tekla o renesansi, svobodni volji in vojnih plakatih. Pridružite se jima tudi vi.
28. maj bo v Mariboru spet v znamenju »Poklona Ezel Eku«. Gre za znameniti vogal pri restavraciji Astoria. Zaživel je takoj po drugi svetovni vojni. Združeval je mlade, srednje in starejše generacije. T. i. »Ezel ekarca« je bila in bo tokratna nočna gostja voditelja Zorana Turka v Mariboru – operna pevka, sopranistka in tudi pevka zabavnih melodij Zorica Fingušt Fatur.
Sredo bomo začeli z aktualno tematiko. Do konca maja mora Slovenija v zakonodajo vnesti tobačno direktivo Evropske unije, ki prinaša kar nekaj korenitih sprememb. O tistih, ki se najbolj nanašajo na kajenje med mladoletniki, bo govora v tokratni oddaji Nočni obisk. Lei Ogrin se bo v studiu pridružil Jan Peloza, ki pravi, da je problematika kajenja med mladimi še vedno velika in manipulacija tobačne industrije močna. Jan Peloza je predsednik organizacije Brez izgovora Slovenija, v kateri aktivisti preko vrstniških delavnic ozaveščajo učence in dijake v osnovnih in srednjih šolah o negativnih učinkih aktivnega in pasivnega kajenja in nemoralnih marketinških prijemih tobačne industrije. Z vprašanji in komentarji ste vabljeni, da se tudi vi vključite v oddajo.
Stockholm je bil v minulem tednu gostitelj treh večerov 61. izbora za Pesem Evrovizije, ki vsako leto pred male zaslone privabi na milijone gledalcev in poslušalcev. Letos se je za zmago potegovalo 42 držav. Barve Slovenije je s skladbo Blue and red zastopala ManuElla, o njenem in ostalih nastopih bomo spregovorili tudi na Prvem, kjer se nam bo kot gostja Nočnega obiska v studiu pridružila Miša Molk. Gostil jo bo Sandi Horvat.
Med sedemnajstimi ljubljanskimi četrtnimi skupnostmi s svojimi športnimi, kulturnimi in izobraževalnimi dejavnostmi zagotovo izstopa mestna četrt Tabor. V parku se odvijajo garažne razprodaje, sejmi in koncerti. Čufarjeva ulica, ki jo dnevno prečka skoraj dva tisoč otrok iz bližnjega vrtca, osnovnih šol in gimnazije, je z gverilsko akcijo, v kateri so pobarvali njena tla in jo okrasili z uličnim pohištvom, dobila otrokom prijazno podobo. Prebivalci Tabora so pred kratkim praznovali Dan soseda. O obujanju lokalnih skupnosti se bomo pogovarjali z Almo Selimović iz Bukerja, neprofitnega zavoda, ki je svoje mesto našel v Stari mestni elektrarni na Taboru.
Direktorica Kosovelovega doma Sežana, predsednica slovenske Art kino mreže in iskrena ljubiteljica Srečka Kosovela, filmov, fig in sladoleda. Vse to je Nina Ukmar, Kraševka, zapisana kulturnim, mladinskim in prostovoljskim projektom. Po osrednji prireditvi praznovanja 25. obletnice Kosovelovega doma je rekla, da spet malce lažje in sproščeno diha, a v isti sapi napovedala nove izzive. Vprašali jo bomo, kaj Kraševce v Kosovelov dom pritegne v največjem številu in kako ji v kulturi pridejo prav izkušnje iz mladinskega sektorja. V Nočnem obisku jo bo gostila Janja Novoselc.
Radijski eter smo delili z ekstremnim športnikom Miho Podgornikom, ki je z Ivico Kosteličem in Thorsteinnom Jakobssonom v 15 dneh peš in na smučeh prečkal Islandijo. Na pot iskanja, sanj in na videz nemogočih naporov se je podal z voditeljem Juretom K. Čoklom.
Tokrat bomo predstavili kulturno društvo Vitezi belega volka, čigar člani se ukvarjajo s proučevanjem bojnih tehnik, kulture in družabnega življenja ob koncu srednjega veka. Kdo so Vitezi belega volka in kakšno je njihovo poslanstvo v pogovoru z voditeljem Teodorjem Bostičem po polnoči.
V soboto je bilo v Zagorju ob Savi še posebej veselo, saj so si zagorske rokometašice z zmago nad Brežicami priigrale prvi naslov državnih rokometnih prvakinj. Kljub temu, da so pred pričetkom tekmovalne sezone izgubile glavnega sponzorja, so z 20 zmagami in 2 remijema uspele prekiniti 21-letno vladavino Rokometnega kluba Krim. Svoje veselje nad pomembnim naslovom in razmišljanja o slovenskem ženskem rokometu bo v prvih urah srede z nami delil eden zaslužnejših za ta dosežek zagorskega rokometa trener članske ekipe Bojan Voglar.
Seksualna, rožna, kulturna, glasbena in vsesplošna družbena revolucija, ki se je v zahodnem svetu zgodila v 60. in 70. letih prejšnjega stoletja, je bila vseskozi tesno povezana tudi z uživanjem psihedelikov. Nato je uporaba psihedeličnih substanc v osemdesetih letih precej zatonila. Danes pa doživlja nov, drugačen zagon. Znanstveniki so v zadnjih letih ponovno začeli preučevati učinke psihedelikov in sicer predvsem kot način za zdravljenje različnih duševnih motenj. Veliko raziskav je bilo narejenih s psilocibinom, halucinogeno snovjo, ki jo najdemo v nekaterih vrstah gob. Kako je uporaba psihedeličnih substanc botrovala rožni revoluciji v 60. letih, kaj se je zgodilo v 80. letih prejšnjega stoletja in kakšen je odnos do psihedelikov danes, bo rdeča nit pogovora z Rokom Žibratom, pobudnikom ustanovitve Psihedeličnega društva Slovenije. Z njim se bo v oddaji Nočni obisk pogovarjala Lea Ogrin.
Na nočni obisk prihaja Marija Zmosta, zgovorna in zvedava gospodična, ki ste jo lahko ob nedeljah spremljali v oddaji Vikend paket. A malo kdo ve, da se za likom Marije skriva diplomirana kulturologinja, improvizatorka in ustvarjalka Eva Kljun. Eva je ena vidnejših vlogerk v Sloveniji, ob tem pa priznava, da so tudi zabavni videi resna stvar in zahtevajo veliko priprave. Njeno srce že od srednje šole pripada tudi gledališču – zadnje čase je aktivna učenka improgledališča v Ljubljani, svoje znanje pa prenaša tudi na mlajše kolege v Novi Gorici. Ne zamudite pogovora, ki ga malo po polnoči pripravlja voditeljica Ana Skrt.
Primorska glasbenica, pevka in flavtistka Tinkara Kovač je minuli mesec v Cankarjevem domu predstavila nov album: Dober dan, življenje. Njeno glasbeno ustvarjanje pa ni edina tema, ki se ji bosta posvetili z voditeljico Anito Urbančič. Kako se znajde v vlogi predsednice Sindikata glasbenikov Slovenije, katere družbeno odgovorne projekte podpira, pa tudi, kam pluje slovenska glasba, je le nekaj iztočnic za tokratni petkov nočni klepet, ki ga bo začinil glasbeni izbor gostje.
Njegovo življenje je že vrsto let tesno prepleteno z modnim ustvarjanjem. Na vprašanje, kaj mu pomeni moda, raje kot z besedami odgovarja s svojim delom. Profesionalno in predano. Vrhunski stilist, ki je podpisan kot avtor kreativne zasnove številnih serij modnih fotografij , urednik, režiser modnih revij in kreativni vodja mnogih pionirskih projektov in dogodkov. Na obisk prihaja sredi priprav na drugi Mercedes-Benz Fashion Week, ki bo ta mesec potekal v Ljubljani. Sašo Radovič bo nočni gost Nade Vodušek.
Ni prav veliko domačih kantavtorjev, ki bi znali tako neposredno in duhovito pripovedovati trpke zgode in nezgode našega vsakdana, kot zna to narediti Tadej Vesenjak, in nas ob tem še spraviti v smeh. Lani je izdal svoj drugi album, ki je odlično nadaljevanje prvega, z izpovednimi, družbenokritičnimi in humornimi besedili. Tadej poje v prleščini, je trikratni nagrajenec kantavtorskega festivala KantFEST v Rušah in bo gost voditeljice Darinke Čobec po polnoči.
V zadnjem letniku gimnazije je izvedela, da se po več kot desetletju ponovno odpira študijska smer, ki jo je zanimala že od otroštva. Tako je Ana Polona Mivšek, gostja nocojšnjega Nočnega obiska, prva generacija študentk babištva v Ljubljani. Pravi, da se zaradi novih znanj in izkušenj njen odnos do samega poroda spreminja. Več kot ve o fiziologiji nosečnosti in porodnih procesih, večje je njeno spoštovanje do narave. Vendar pa vse bolj nerada definira, kaj je za žensko in otroka najbolj prav. Dopušča različne izbire in sprejema, da je za nekatere ženske lahko tudi carski rez idealna porodna izkušnja. Zavzema se za porod po pričakovanju ženske. In kaj ženske pričakujejo? Kakšne porodne izkušnje si želijo? ? bo Ano Polono Mivšek nocoj po polnoči vprašal Iztok Konc.
Anja Rupel – pevka, avtorica številnih besedil, mama, ljubiteljica psov, glasbena urednica in opazovalka dogajanja na glasbenem prizorišču. V osemdesetih po vsej Jugoslaviji znan glas skupine Videoseks. Izdala 7 samostojnih albumov, napisala prek 100 besedil za skladbe in svoj rojstni dan pred kratkim proslavila tako, kot se za pevko spodobi – z izdajo njenih uspešnic na albumu OPUS. Anja Rupel bo gostja Darje Groznik v nočnem programu.
Neveljaven email naslov